Rádi bychom řekli pár slov.
Alejandro, jsme na tebe tak pyšní.
A jsme moc šťastní, že teď je Malik součástí našeho života.
Díky, mami, tati.
A teď si pojďme zatancovat!
Jsi v pořádku?
Jo.
Jo. Je mi fajn.
-Můžu se tě na něco zeptat? -Samozřejmě.
Víš, jak je tady všechno perfektní
a my se všichni máme moc rádi?
Jo.
Máš někdy pocit, že je potřeba dát do pořádku ještě něco?
Děláš si srandu? To má být vtip?
Někde hluboko uvnitř.
Ne, Almo. Musíš tomu věřit, dobře?
-Věřím. -Dobře.
Věřím tomu.
Zmáčkni ten čudlík.
Proč? Jsme tu šťastní.
-Ale já ne. -Jak to myslíš?
Sakra.
MÁMA
Co je? Mami?
Táta měl mrtvici. Jsme v nemocnici.
Proboha. Hned tam budeme.
NEMOCNICE
Říkala jsem, že tahle realita je divná.
-To se mohlo stát v každé realitě. -Já nevím.
Mami!
-Jste tady. -Jistě.
-Kde je? -Co je? Kde je táta?
Vzali ho na operaci.
Našli mu krevní sraženinu.
Je ochrnutý na pravou stranu.
Nemůže mluvit.
Jak mi to mohl udělat?
-To nic. Bude dobrej. -Mami.
To se spraví.
Zavoláme Rosarii. Ta bude vědět, co dělat.
Jo. Tím můžeme začít.
Jsem ráda, že jste tu se mnou.
Bude to dobré.
Moc mě to mrzí, tati.
Je to moje chyba.
Neměla jsem na tebe tak tlačit.
Kdyby ses neunavil zachraňováním babičky Ruchel...
„Nedávej
„si to za vinu.“
Ale úplně tě to vyčerpalo, tati.
Pomoct změnit život mé matky
byl ten největší dar, který jsi mi mohla dát.
Neber mi ho.
Ale musí se s tím dát něco dělat.
Nějak to změnit.
Teď potřebuju odpočívat.
Dobře.
Působí to tu na mě ohromně.
-Opravdu? -Ano.
Má to tu výbornou energii. Tady lidi léčíš.
Myslím, že slyším mámu s tátou. Hned jsem tu.
Tak co se stalo s dveřmi?
S těmi, kterými jsi nemohla projít?
Bylo za ním uvězněno babiččino dětské já.
Když jsme jí pomohli odpustit si,
urovnaly se různé věci v naší rodině.
Žádný velký problém.
Zní to tak.
Bylo to úžasné.
Až doteď.
Neboj se.
Pomůžeme mu.
Určitě za těmi dveřmi nebylo ještě něco?
Jo...
-Proč? -Jen tak.
Podívejte, kdo jde.
No to se podívejme. Zvládáš to skvěle.
Ahoj, beruško.
Děkuju, že jsi přišla.
Samozřejmě.
-Dojdu pro ručníky. -Dobře.
Uvidíme se tam.
Lidi?
Zamkl někdo z vás prádelník?
Už ho neztratím, Becco. Na to se spolehni.
Nevíme, co přijde. Ta léčba by ho mohla uzdravit.
-A co když ne? -Tohle už zpátky nevrátíme.
Sama jsi říkala, že ti to táta řekl.
Nemůžeme se vrátit k životu, ve kterém byl Alejandro opuštěný.
Jo, ale teď se otevřela úplně nová časová osa.
Třeba najdeme něco, co způsobilo tu mrtvici, a zastavíme to.
I kdybychom docílily toho, že táta přestane kouřit a jíst cukr,
pořád nevíme, jestli by tím předešel mrtvici.
-Vytvoříme časovou smyčku. -Smyčku?
Budeme žít jen od doby, v níž osu změníme, do doby, kdy měl infarkt.
Zůstaneme v té zóně štěstí napořád.
Ale to by Nicolás nikdy nevyrostl a my všichni byli zaseklí v téhle...
Almo, neměly bychom přijmout, že těžkosti jsou prostě součástí života?
To je život, být schopná tyhle věci překonat.
Ale ne tátovo umírání.
Nezeptáme se táty? Určitě má spoustu nápadů.
Nechce takhle žít.
Dobře.
Určitě existuje něco, čím se to dá změnit.
Jak ti můžeme pomoct?
„Během té masáže
„ke mně přišla matka a řekla mi,
„že se k ní brzy přidám.
„Jedna moje část má nahnáno.
„Ale smrt není konec.
„Jsem připravený.
„Myslím,
„že možná
„jsem připravený.“
Říkalas mi, že jsem víc než má špatná rozhodnutí.
Že v hloubi chci lidem pomáhat. Odkud myslíš, že to mám?
Počkat. Kde je táta?
Musí existovat způsob.
Nemůžeš ty teď pomoct tobě tenkrát?
-Komu? -Chci říct...
Opravdu tohle musím přijmout?
Musím?
Sakra. Někdo volá.
No jistě.
MÁMA
Táta se snažil dělat to, co bylo správné.
Někdy mu to nevyšlo.
Ale když ne, byl schopen se poučit a zkusit to znovu.
A nejen pro něj,
pro každého v jeho životě, abychom se měli líp.
Právě to je možná náš konečný cíl.
Podívat se pravdě do očí, kvůli našim vztahům.
Pro lidi, které milujeme.
Třeba na ničem jiném nezáleží,
než na těch neviditelných vláknech, kterými jsme propojeni napříč časem.
Na těch neviditelných šňůrkách, které nás svazují a zároveň osvobozují.
Jsem tak ráda, že můj život je svázaný s vaším.
A vím, že táta byl taky rád.
Nemůžu uvěřit, že tu není,
protože pořád cítím, jak mě ta šňůrka tahá.
Ale někdo hodně fajn mi řekl,
že součástí života je přijmout těžkosti, které v životě přicházejí,
a najít způsob,
jak je společně
překonat.
-Zase problémy s dveřmi? -Ne, to nic. Zvládnu to.
Co jsi tam viděla?
Čeho se bojíš?
Viděla jsem babičku jako dítě.
A bratra v sirotčinci...
A sebe.
Z jiné časové osy, než jsem prošla sem.
Když jsem si nebyla jistá, jestli jsem tátu zachránila.
Jestli nejsem blázen.
Jen tam sedí
a čeká na odpověď.
-A to tě děsí? -Nemůžu se k ní vrátit.
Ale cítíš, že bys měla?
Babička i bratr byli opuštěni.
-Tak opustíš i sebe? -Ne.
Nic jí nedlužím.
Tak jo.
Jsou špinavé.
Hele. „Jak nazveš opici s banány v uších?“
-Cože? -Jak chceš, stejně tě neuslyší.
Co to má být?
Vyhledávám vtipy pro Nicoláse.
Jo, opice miluje.
„Je to červené, ale páchne to jako modrý nátěr?“
-Co to je? -Červený nátěr.
Takže je to všechno nátěr? Co to má znamenat?
Almo...
Myslela jsem, že mlha už je pryč.
Možná ne.
Almo, to musíš vidět.
Pojď sem.
To jsi ty.
-Z předchozího života. -Jo.
Almo.
Almo, přišly jsme tě navštívit.
Promluvíš si s námi?
Nemusíte sem chodit.
Ale my chceme.
-Máte mě za blázna. -Holčičko...
Chceme, aby ti bylo líp.
Nedělej to.
Bože!
Jaký to má smysl?
-Ubližuješ si? -Běžte pryč.
Vypadněte.
Vypadněte!
Sakra! Musím se vrátit.
Do staré časové osy?
To je její budoucnost beze mě.
Tohle je to, co jsem cítila, že musím spravit. Ji.
Mě.
Proč je tak smutná?
Neví, že to může být lepší.
-Nechci, abys odešla. -Ani já ne.
Ale všem říkám, ať se postaví pravdě čelem, a teď...
Tohle je moje pravda.
Dobře, ale jak jí chceš pomoct?
Nikdy jsem si nemyslela, že tátovu smrt přijmu.
Ale po tomhle zážitku s tebou
se cítím jinak.
Silnější.
Náš vztah je silnější.
Musím to přenést na ni.
Mami...
Jen ti chci říct, že je moc příjemné vidět tě šťastnou.
Ztratit tvého otce bylo těžké,
ale snažím se ze všech sil.
Myslím celý náš život.
Vidět tě s tátou spolu,
zamilované, s Alejandrem v našem životě.
Vidět radost, kterou ti přináší,
nám všem.
Je to moc hezké.
Ano.
Myslím, že mám dobrý život.
Mám tě moc ráda, mami.
Víš to, že jo?
A mrzí mě, jestli jsem na tebe někdy byla zlá.
Jen jsem nechápala všechno, čím si procházíš.
Taky tě mám moc ráda.
Ty rukavice jsou mokré.
Já vím.
Tak fajn.
Jdu na to.
Tati?
Hej.
Nezapomeň na mě.
Jak bych mohla?
Ano, mami, samozřejmě, že budeme v pořádku.
Nikde se nezastavovat, ale jestli budeme projíždět Saltillem,
máme ti koupit dlaždičky.
Provedeme.
Alma už je tu, musím jít.
Máma. Chce s tebou mluvit.
-Ahoj, mami. -Holčičko, tolik jsem se o tebe bála.
-Sam taky. -Sam je tam?
Jsme rádi, že se vracíš domů.
Seženeme ti pomoc, dobře, zlatíčko?
Dobře.
Můžeme to zkusit.
To je moje hodná holčička.
Fajn. Chce s tebou ještě mluvit Sam.
Ahoj, Almo.
Ahoj.
Moc mě mrzí, že to takhle dopadlo.
-Já vím. -Promluvíme si, až přijedeš.
Teda jestli budeš chtít. Nechci na tebe tlačit.
-Uvidíme. -Dobře.
Užijte si zábavnou cestu zpátky.
Ne zábavnou. Bezpečnou.
Jo. Tvoje mamka říká ne zábavnou, ale hlavně bezpečnou.
Neřekla jsem, ať si ji neužijou. Ale bezpečnost především.
Jo, slyšela jsem ji. Sbohem, Same.
Sbohem.
Viděla jsi něco?
Myslela jsem, že jo, ale už si nejsem tak jistá.
Chceš se vrátit?
Ne.
Pojeďme domů.
Překlad titulků: Vixo
Kreativní dohled Jakub Zenisek