Szeretnénk szólni pár szót.
Alejandro, nagyon büszkék vagyunk rád.
És nagyon örülünk, hogy Malik az életünk része.
Köszi, anya és apa!
Most táncoljunk!
Jól vagy?
Igen.
Igen. Megvagyok.
-Kérdezhetek valamit? -Persze.
Te tudod, hogy miért tökéletes minden,
és miért szeretjük egymást?
Igen.
Éreztél már olyat, hogy valamit meg kell javítanod?
Viccelsz, ugye? Ez egy vicc?
Mélyen legbelül?
Nem. Alma, bíznod kell ebben, oké?
-Bízok. -Oké.
Bízok ebben.
Nyomd meg a gombot!
Miért? Boldogok vagyunk.
-De én nem! -Hogy érted?
Baszki!
ANYA
Mi? Anya?
Apád sztrókot kapott. A kórházban vagyunk.
Istenem! Indulok.
METODISTA KÓRHÁZ
Valami furcsa ebben a valóságban.
-Bárhol megtörténhetett volna. -Nem is tudom.
Anya!
-Eljöttetek. -Természetesen.
-Hol van? -Mi folyik itt? Hol van apa?
Megműtötték.
Találtak egy vérrögöt.
A jobb oldala lebénult.
Nem tud beszélni.
Hogy tehette ezt velem?
-Semmi baj. Fel fog épülni. -Anya!
Megoldjuk.
Felhívjuk Rosariót. Majd segít nekünk.
Igen. Kezdetnek jó lesz.
Örülök, hogy itt vagytok.
Minden rendben lesz.
Sajnálom, apa!
Az én hibám.
Nem kellet volna erőlködnöm.
Ha nem küzdöttél volna Ruchel nagymama megmentésén...
"Ne...
"hibáztasd magad."
De kimerített téged, apa.
Az, hogy segítettél megváltoztatni anyukám életét,
a legnagyobb ajándék, amit valaha adtál.
Ne vedd el!
De kell lennie valaminek, amit tehetünk.
Ami megváltoztatja ezt.
Most pihennem kell.
Oké.
Jó kisugárzása van ennek a háznak.
-Tényleg így gondolod? -Igen.
Nagyon jó az energiája. Itt embereket gyógyítasz.
Szerintem hallom anyát és apát. Pillanat!
Szóval mi történt az ajtóval?
Amin nem tudtál keresztülmenni?
A nagymamám gyerekkora csapdába esett a túloldalán.
Amint segítettünk megbocsátani magának, az átterjedt
az egész családra.
Nem nagy ügy.
Nem hangzik "nagy ügynek"
Elképesztő volt.
Tudod, egészen eddig.
Ne aggódj!
Segítünk neki.
Biztos, hogy nem volt más az ajtó mögött?
Igen...
-Miért? -Semmi.
Nézzétek, ki van itt!
Nézzenek rád! Csodálatos vagy!
Szia, aranyom!
Köszönjük, hogy eljöttél!
Természetesen!
-Hozok szalvétát. -Oké!
Bent találkozunk.
Srácok?
Bezártátok a vécét?
Nem veszítem el újra, Becca. Ebben biztos lehetsz!
Nem tudjuk, mi fog történni. Ezek a kezelések segíthetnek neki.
-És ha nem? -Nem lehet visszamenni, megváltoztatni.
Te magad mondtad, hogy apa szerint nem lehet ezt visszacsinálni.
Nem mehetünk vissza oda, ahol Alejandrót elhagyták.
Igen, de most egy új idősík van.
Találhatunk valamit, ami a sztrókot okozta, és megállíthatjuk.
Még ha vissza is tarthatnánk a dohányzástól és cukortól,
nem lehetünk biztosak, hogy ezek okozták.
-Csinálunk egy időhurkot. -Időhurok?
Onnan kezdjük, ahol az idősíkot megváltoztattuk, egészen a sztrókig.
És a boldog zónában maradunk örökre.
De akkor Nicolás nem nőne fel, és mi itt ragadnánk...
Alma, el kell fogadnunk a nehéz időszakokat is, nemde?
Ezeken keresztülmenni maga az élet.
De apa halálát nem fogadjuk el.
Miért nem kérdezzük meg apát? Talán van ötlete.
Nem akar így élni.
Oké!
Kell lennie valaminek, amivel változtathatunk ezen.
Hogyan segíthetünk?
"A masszázs közben
"anyukám eljött hozzám, és azt mondta,
"hamarosan mellette leszek.
"Egy részem retteg.
"De a halál nem a vég.
"Készen állok.
"Azt hiszem,
"talán
"készen állok."
Azt mondtad, több vagyok, mint a rossz döntéseim!
Legbelül segíteni akarok az embereknek! Szerinted honnan jön?
Várj! Hol van apa?
Kell lennie megoldásnak!
Akkor most nem tudnál segíteni neki?
-Kinek? -Mármint...
Tényleg el kell fogadnom?
Tényleg?
Baszki! Valaki hív.
Természetesen.
ANYA
Apa törekedett, hogy jót tegyen.
Néha rosszul sült el.
De amikor így tett, látta magát, és megpróbálta újra.
Nemcsak maga miatt,
hanem mindenkiért az életében, hogy jobb életünk legyen.
Talán mind ezért vagyunk a Földön.
Nézzünk szembe magunkkal a kapcsolataink érdekében!
Az emberekért, akiket szeretünk.
Talán csak ezek számítanak,
ezek a láthatatlan szálak, amik keresztülfutnak rajtunk.
A láthatatlan vonalak, melyek összekötnek és szabaddá tesznek.
Nagyon boldog vagyok, hogy ilyen közel állok hozzátok.
Tudom, apa is boldog volt.
El se hiszem, hogy meghalt,
mert még mindig érzem az ölelését.
De valaki nagyon menő azt mondta,
hogy az élet része elfogadni a rossz dolgokat,
és megtalálni a módját,
hogy túllépjünk rajtuk.
Együtt.
-Megint baj van az ajtóddal? -Nem, nincs. Megvan.
Mit láttál bent?
Mitől félsz?
Láttam a nagymamámat gyerekként.
És a bátyámat az árvaházban.
És magamat.
A másik idősíkról, ahonnan jöttem.
Amikor nem voltam biztos, hogy megmentettem az apukám.
Ha őrült voltam, ha nem.
Ő csak ott ül
a válaszra várva.
-Ez megijeszt? -Nem mehetek vissza hozzá.
De vissza akarsz menni?
A nagymamám és a bátyám lemaradtak.
-Szóval lehagytad magad? -Nem.
Nem tartozom neki semmivel.
Rendben!
Ezek piszkosak.
Hé! "Hogy hívod a majmot, aminek banán van a fülében?"
-Mi? -Ahogy akarod, úgyse hall téged.
Mit csinálsz?
Vicceket keresek Nicolásnak.
Nos, szereti a majmokat.
Oké! "Mi az, piros, de kék festék szaga van?"
-Mi az? -Piros festék!
Akkor mi van? Az egész csak festék? Mit jelent ez?
Alma...
Azt hittem, hogy elmúlt a ködöd.
Nem biztos.
Alma, ezt látnod kell!
Gyere!
Ez te vagy.
-A régi életemből. -Igen.
Alma!
Alma, látogatóba jöttünk.
Beszélsz hozzánk?
Nem kell idejönnötök.
Jönni akartunk.
-Azt hiszitek, elbaszott vagyok. -Mija...
Jobbá akarunk tenni.
Ne csináld!
Istenem!
Mi ennek az értelme?
-Bántod magad? -Kifelé!
Kifelé!
Baszki! Vissza kell mennem!
A régi idősíkodra?
Ez a jövője, nélkülem.
Ez az, amit éreztem, hogy meg kell javítsak. Őt.
Engem.
Miért olyan szomorú?
Nem tudja, hogy lehetne jobb is.
-Ne menj! -Nem akarok menni.
De mindenkinek azt mondtam, hogy nézzen szembe magával, és most...
Ez az én valóságom.
Oké, de hogy fogsz segíteni neki?
Nem gondoltam, hogy valaha is elfogadom apa halálát.
De ezzel a közös tapasztalattal
máshogy érzem magam.
Erősebbnek!
A kapcsolatunk erősebb.
El kell mondanom neki.
Anya...
Csak annyi, hogy jó volt boldognak látni.
Apád elvesztése fájdalmas,
de igyekszem.
Az egész életünkre gondoltam.
Látni téged apával együtt,
szeretetben, és Alejandróval az életünkben.
Látni az örömöt, amit adott neked,
mindannyiunknak.
Gyönyörű volt.
Igen.
Úgy gondolom, ez egy szép élet volt.
Nagyon szeretlek, anya!
Ugye tudod?
És sajnálom, ha bármikor bunkó voltam.
Csak nem értettem mindent, amin keresztülmentél.
Én is szeretlek!
Nagyon vizesek a kesztyűk!
Tudom.
Oké!
Indulok.
Apa?
Hé!
Ne felejts el!
Hogyan felejthetnélek?
Igen, anya, biztonságban leszünk.
Ne álljunk meg egészen Saltillóig, de amint odaértünk,
álljunk meg, és szerezzünk neked cserepet.
Oké, értettem.
Itt van Alma, mennem kell.
Beszélni akar veled. Anya az.
-Szia, anya! -Mija, aggódtam érted.
-Sam is. -Ott van Sam?
Örülünk, hogy hazajössz.
És segítünk neked, rendben, mi amor?
Rendben!
Megpróbálhatjuk.
Ez az én lányom!
Oké! Sam beszélni akar veled.
Szia, Alma!
Szia!
Sajnálom a történteket!
-Tudom! -Megbeszéljük, ha visszajössz.
Mármint ha te is akarod. Nem erőltetem.
-Meglátjuk. -Oké!
Nos, izgi utat haza!
Nem izgit. Biztonságosat.
Így van! Anyukád azt mondja: "Ne izgalmasat. Biztonságosat."
Nem azt mondtam, hanem hogy a biztonság az első!
Igen, hallottam. Szia, Sam!
Szia!
Láttál valamit?
Azt hiszem, de már nem vagyok benne biztos.
Vissza akarsz menni?
Nem.
Menjünk haza!
hiány
Kreatív supervisor: Keresztes Andrea