Vi skulle vilja säga några ord.
Vi är så stolta över dig, Alejandro.
Och vi är så glada att Malik är en del av våra liv.
Tack, mamma och pappa.
Låt oss dansa!
Mår du bra?
Ja.
Jag mår bra.
-Kan jag fråga dig en sak? -Visst.
Du vet hur allt är perfekt här,
och vi älskar varandra?
Ja.
Känner du att det finns något mer som måste fixas?
Du skojar väl?
Känner du det inte innerst inne?
Nej. Du måste lita på det här.
-Det gör jag. -Okej.
Jag litar på det här.
Tryck på knappen.
Varför? Vi är lyckliga här.
-Inte jag. -Vad menar du?
Skit.
MAMMA
Va? Mamma?
Din far fick en stroke. Vi är på sjukhuset.
Herregud. Vi kommer på en gång.
SJUKHUS
Något är fel i denna verklighet.
-Det kunde ha hänt var som helst. -Jag vet inte.
Mamma!
-Ni kom. -Självklart.
-Var är han? -Vad händer? Var är pappa?
De tog honom till operation.
De hittade en blodpropp.
Han är förlamad på höger sida.
Han kan inte prata.
Hur kunde han göra så här?
-Han kommer att bli bra. -Mamma.
Vi ska lösa det här.
Rosario vet vad som måste göras.
Vi kan börja där.
Så skönt att ni alla är här.
Det kommer att bli bra.
Förlåt mig, pappa.
Det här är mitt fel.
Jag borde inte ha pressat så.
Om du inte hade slitit ut dig för att rädda farmor...
"Klandra inte...
"...dig själv."
Men det tömde dig, pappa.
Att hjälpa mamma att förändra sitt liv
är den största gåvan du kunde ha gett mig.
Ta inte det ifrån mig.
Det måste finnas något vi kan göra.
Något som kan ändra det här.
Jag måste vila nu.
Okej.
Huset känns jättebra.
-Tycker du? -Ja.
Jättebra energi. Ni läker folk här.
Det är nog mamma och pappa. Strax tillbaka.
Vad hände med dörren?
Den du inte kunde öppna?
Min farmor var fast bakom den.
När vi hjälpte henne att förlåta sig själv
läkte det hela vår familj.
Ingen stor grej.
Det låter som det.
Det har varit otroligt.
Tills nu.
Oroa dig inte.
Vi hjälper honom.
Fanns det inget mer bakom dörren?
Nej...
-Hur så? -Ingen anledning.
Se vem det är.
Se på dig. Du ser pigg ut.
Hej, min kära.
Tack för att du kom.
Självklart.
-Jag ska hämta några handdukar. -Okej.
Vi ses där inne.
Hörni?
Låste ni garderoben?
Jag tänker inte förlora honom igen.
Vi vet inte vad som kommer att hända. Behandlingarna kan läka honom.
-Och om de inte gör det? -Det finns ingen återvändo.
Pappa sa själv att det inte går.
Vi kan inte återvända till ett liv utan Alejandro.
Nej, men det finns en helt ny tidslinje nu.
Vi kan hitta vad som orsakade stroken och stoppa det.
Även om vi kunde stoppa pappa från att röka och äta socker,
kanske vi inte kan förhindra stroken.
-Vi får skapa en tidsslinga. -Tidsslinga?
Vi lever från när vi ändrar tidslinjen tills att han fick stroken.
Vi stannar i den lyckliga tiden för alltid.
Nicolás skulle aldrig växa upp och vi skulle vara fast...
Vi måste acceptera att svåra saker kommer att hända.
Att överkomma sådana saker, det är livet.
Inte att pappa dör.
Vi kan väl fråga pappa? Han har säkert många idéer.
Han vill inte leva så här.
Okej.
Det måste finnas ett sätt att ändra det här.
Hur kan vi hjälpa dig?
"Under massagen,
"kom min mor till mig och sa
"att jag snart kommer att möta henne.
"En del av mig är rädd.
"Men döden är inte slutet.
"Jag är redo.
"Jag tror
"att jag kanske
"är redo."
Jag är mer än de dåliga val jag har gjort.
Att jag vill hjälpa folk. Var tror du att jag fick det ifrån?
Vänta. Var är pappa?
Det måste finnas ett sätt.
Kan inte nutida du hjälpa dåtida henne?
-Vem? -Jag menar...
Måste jag acceptera det här?
Måste jag?
Någon ringer.
Självklart.
MAMMA
Pappa strävade efter att göra det rätta.
Ibland hade han fel.
Men han kunde alltid försöka igen.
Och inte bara för honom,
utan han hjälpte oss alla.
Det är kanske därför vi är här.
För att möta oss själva, för våra relationers skull.
För de vi älskar.
Det kanske är det viktigaste,
de osynliga trådar som löper mellan och genom oss, genom tiden.
De osynliga trådar som binder och gör oss fria.
Jag är så glad att vara bunden till er.
Och det var pappa med.
Jag kan inte fatta att han är borta,
jag kan fortfarande känna hur det drar.
Men någon väldigt cool sa till mig
att en del av livet är att acceptera svårigheter,
och hitta sätt
att gå vidare,
tillsammans.
-Har du problem med dörren igen? -Nej, inte alls.
Vad såg du där inne?
Vad är du rädd för?
Jag såg min farmor som barn.
Och min bror på barnhemmet...
Och mig själv.
Från den andra tidslinjen, innan jag kom hit.
När jag inte visste om jag hade räddat pappa.
Om jag var tokig eller inte.
Hon sitter bara där,
och väntar på svaret.
-Skrämmer det dig? -Jag kan inte gå tillbaka till henne.
Känner du att du måste?
Min farmor och min bror blev lämnade kvar.
-Har du lämnat dig själv kvar? -Nej.
Jag är inte skyldig henne något.
Okej.
Dessa är smutsiga.
"Vad kallar man en apa med bananer i öronen?"
-Vadå? -Vad du vill, hon kan inte höra dig.
Vad gör du?
Jag letar upp skämt till Nicolás.
Han älskar apor.
"Vad är rött, men luktar som blå färg?"
-Vadå? -Röd färg.
Är det bara färg? Vad ska det betyda?
Alma...
Jag trodde din dimma var över.
Kanske inte.
Du måste se det här.
Kom.
Det är du.
-Från mitt gamla liv. -Ja.
Alma.
Alma, vi kom på besök.
Vill du prata med oss?
Ni behöver inte komma hit.
Vi vill det.
-Ni tror att jag är skadad. -Dotter min...
Vi vill att du ska må bättre.
Gör inte så.
Gud!
Vad är poängen?
-Skadar du dig själv? -Gå.
Gå.
Gå!
Jag måste tillbaka.
Till din gamla tidslinje?
Det är hennes framtid utan mig.
Det är vad jag känner att jag måste fixa. Henne.
Mig.
Varför är hon så ledsen?
Hon vet inte att det kan bli bättre.
-Gå inte. -Jag vill inte gå.
Men jag har sagt åt alla att möta sanningen och det här...
Det är min sanning.
Hur tänker du hjälpa henne?
Jag trodde inte att jag kunde acceptera pappas död.
Men efter att ha upplevt det med dig
känner jag mig annorlunda.
Starkare.
Våra relationer känns starkare.
Jag måste ge henne det.
Mamma...
Det har varit kul att se dig så glad.
Det var jobbigt att förlora din far,
men jag gör mitt bästa.
Hela våra liv, menar jag.
Att se dig och pappa tillsammans,
kära, och att ha Alejandro i våra liv.
Se glädjen han ger dig,
som han ger oss.
Det har varit så kul.
Ja.
Det har varit ett bra liv.
Jag älskar dig så mycket, mamma.
Du vet väl det?
Förlåt om jag någonsin var dum mot dig.
Jag förstod inte vad du gick igenom.
Jag älskar dig med.
Oj, de där handskarna är verkligen blöta.
Jag vet.
Okej.
Nu går jag.
Pappa?
Du.
Glöm mig inte.
Hur kan jag det?
Ja, mamma, vi är försiktiga.
Vi ska inte stanna, men om vi kör genom Saltillo
ska vi köpa kakel åt dig.
Jag förstår.
Alma är här, jag måste lägga på.
Mamma vill prata med dig.
-Hej, mamma. -Jag var så orolig.
-Sam med. -Är Sam där?
Vi är glada att du kommer hem.
Du ska få hjälp, okej?
Okej.
Vi kan försöka.
Så ska det låta.
Sam vill prata med dig.
Hej, Alma.
Hej.
Jag ber om ursäkt för det som hände.
-Jag vet. -Vi pratar om det när du är tillbaka.
Bara om du vill.
-Vi får se. -Okej.
Ha en trevlig resa.
Inte trevlig. Säker.
Din mamma säger: "Ha inte kul. Var säkra."
Ha kul, men tänk på säkerheten.
Jag hörde henne. Hej då, Sam.
Hej då.
Såg du något?
Jag trodde det, men jag är inte säker.
Vill du åka tillbaka?
Nej.
Vi åker hem.
GÖRA OM
Undertexter: Victor Ollén
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson