Tidligere...
Vi må finne ut mer om Landons fortid.
Moren min heter Seylah.
Hun adopterte meg bort da jeg var liten.
Hvis du ikke vet hva du er, så får du ikke bli på skolen.
- Hva er dette? - Trykk på den...
...så leder armbåndet mitt meg til deg.
Jeg antar at du kjenner til dette symbolet?
Det verste eksistensielle marerittet.
- Malivore? - Returnerer jeg kniven, blir jeg fri.
Kniven er ødelagt.
En lås er befridd!
- Det er jeg også. - Den er en mestermanipulator.
Jeg prøver å beskytte deg.
Ikke våg å spille skuffet pappa, for du er ikke faren min.
Hva er galt?
Landon er i knipe.
Jeg må fortelle dere noe. Jeg vet bare ikke hvordan.
For å få dere til å forstå, bør jeg kanskje starte fra slutten?
Hvor i helvete er vi?
- Hva skjedde? - Jeg vet ikke.
Jeg tror at vi ikke er i Kansas lenger.
Ved nærmere ettertanke, så tar jeg alt fra begynnelsen.
Jeg vet at Landon trengte meg, og det var alt jeg trengte å vite.
Skal du noe sted?
Et bedre spørsmål:
Hvor faen skal du med nøklene mine, uten å fortelle meg det?
Jeg sa noen harde ting til deg i går.
Så jeg ville bare bytte olje for deg som en fredsgave.
Klokken tre om natten? Du har ikke førerkort, Hope.
Du kommer til å begå biltyveri, det er kriminelt.
Du skulker like før tentamen begynner, -
- og du er veldig tydelig på at du ser meg kun som en autoritetsfigur.
Så fortell meg hvorfor jeg ikke skal utvise deg her og nå?
- Og hva er det? - Et overnaturlig kompass.
Jeg håper det peker mot rommet ditt.
Jeg må hjelpe Landon.
Hvis denne lyser, er han i knipe.
Da drar vi sammen. Og jeg kjører.
Jeg visste det ikke ennå, men Landon var i Kansas.
Han lette etter moren sin.
Han ante ikke hva han ga seg inn på.
Ingen av oss ante det.
Du må ha alvorlig koffeinavhengighet.
- Du har vært her hele uken. - Jeg bare liker kaffe.
- Jeg tar med meg neste. - Jeg klager ikke.
Jeg er bare litt bekymret for deg.
Dette er pinlig.
Du har vært ukens beste kunde, og jeg vet ikke engang hva du heter.
Landon.
- Vakkert. - Takk.
Jeg... er ganske sikker på at det var du som ga meg det.
- Hva heter hovedstaden? - Det lærte vi i åttende.
- Fint, da vet du det. - Jeg tok ikke til meg informasjonen.
Hvis du ikke takler barneskolegeografi...
- ...så kommer du til å stryke i alt. - Fokuser på Lizzie og Josie.
De er fortsatt i Europa med Caroline. Takk, gode Gud.
Religion hører ikke hjemme i klasserommet, dr. Saltzman.
Høyesterett fastslo det i Engel mot Vitale.
Indianapolis er hovedstad i Indiana. Jeg får A i geografi. Slapp av.
Ta neste til venstre. Han rører på seg.
Indiana er omgitt av hvilke fire delstater?
Har vi ikke nettopp slått fast at jeg er rå på geografi?
Greit, da går vi videre til naturvitenskap.
Hei.
Ikke rør den!
Kul.
Det er bare det... at jeg har fortalt hele livshistorien min, -
- men jeg vet ingenting om deg.
Og alt dette får det til å se ut som du har levd et interessant liv.
- Er dette et ekte samuraisverd? - Ikke rør det heller.
Unnskyld.
Jeg er ikke vant til å ha folk her.
Du trenger ikke å be om unnskyldning. Dette er rart for meg også.
Når man føler seg nedfor, -
- pleier dessert å hjelpe, er du ikke enig?
Jeg er ikke akkurat noen ekspert på temaet.
Jo, det er du.
Jeg er lei for at livet ditt har vært så vanskelig.
- Det er jeg virkelig, Landon. - Jeg snakket om dessert.
Jeg prøvde å se lyst på det andre.
Jeg grøsser av tanken på at det er sant.
Da er jeg også lei meg.
Jeg vet at det er krevende at jeg bare dukker opp sånn, -
- men jeg vil vite mer...
- Har han det bra? - Hun.
Du matet henne vel ikke fra bordet?
Bare litt. Jeg ante ikke at det ville skje...
Slapp av. Hun klarer seg. Medisinen slutter snart å virke.
Hvilken medisin?
18,5 time er lang tid å tilbringe på veiene.
Enda lenger når man får bilundervisning.
Og sånn fungerer osmose.
- Er det her? - Jepp.
Ikke et øyeblikk for tidlig.
Du skulle vel forklare hvordan barn blir til.
Før vi går inn... Er vi enige om rollene?
Ja da. Du er Professor X, og jeg er Wolverine.
- Jeg foretrakk DC. - Da er du Batman og jeg Robin.
Uansett er det du som bestemmer.
Hvordan vil du gjøre det? Ildkule?
- En kraftig vind? - Jeg syns at vi skal banke på.
Da blir de tatt på senga.
Seylah? Seylah, vær så snill...
Jeg ville ikke plage deg med dette, men jeg har problemer med fangenskap.
Seylah, unnskyld, jeg...
Hvem sendte deg?
Jeg har allerede fortalt alt om mitt elendige liv.
Ingen bryr seg om meg.
Avslutt spillet. Hvem kontaktet du?
Jeg har ikke engang telefon!
Det sa jeg aldri at du hadde.
Du ville ikke trodd meg.
Jeg tror ikke på at du er sønnen min.
Ut med språket før strykejernet blir varmt.
Vi burde gå inn med stil.
Det kan være en Jabberwocky på den andre siden.
- Et meningsløst dikt av... - Charles Dodgson.
- Feil. Lewis Carroll. - Charles Dodgesons pseudonym.
Jeg er rå i engelsk også.
- Nei... - Patere!
Hei. Hva ser dere på?
Jeg er fryktelig lei for at vi ødela lunsjen deres.
Jeg lover at vi skal erstatte døren.
For et kompass! Vi er på feil sted.
Noen visste at vi var på vei.
Hvorfor så stille? Du bablet i vei da vi spiste lunsj.
Jeg trodde at du trodde på meg. Nå gir jeg deg ingenting.
Alle snakker...
...etterhvert.
Vær så snill, ikke gjør dette.
Jeg sverger, jeg snakker sant.
- Jeg er sønnen din. - Slutt å si sånt...
...før jeg svir igjen leppene dine.
Salvatore-skolen. Det var dem jeg kontaktet.
Internatet jeg fortalte om.
Det er en skole for vampyrer, hekser og varulver...
For de fins på ordentlig.
Sånt som drager, grotesker, snakkende trær og jeg vet ikke hva!
Du må spøke. Du tror på det, men ikke at jeg er sønnen din?
De er her.
De må ha fulgt etter deg.
Vent! Du må slippe meg løs!
Spoileradvarsel: Historien vår tar nå en helvetes vending.
En monstrøs vending.
Seylah? Er det deg?
Herre min skaper...
Vi kan snakke om dette.
Hvis du har en munn.
Jeg brukte Landons armbånd til å lage en lokaliseringsformel.
Men det eneste den lokaliserte, var flere problemer.
- Kan jeg hjelpe dere? - Jeg håper det...
- Hva foregår her? - En gasslekkasje.
Men ikke vær bekymret. Vi har den under kontroll.
Vet dere hvem som bor her?
- Vi banket på, men ingen er hjemme. - Vi lette etter...
Motorveien. Vi har kjørt oss vill og tenkte å spørre dere om veien.
Ta til høyre i enden av gata. Den er umulig å overse.
Takk. Da drar vi, Jessica.
Jessica? Virkelig?
Jeg har sett så mange dekkoperasjoner at jeg kjenner dem igjen på lukten.
Tror du de er ute etter Landon?
Han hadde ikke spurt etter ham hvis de hadde ham, -
- så vi må finne ham før de gjør det.
Hele verden så ut til å jakte på Landon.
Men det var bare én person som var med ham.
Du sier ikke hvem de er, -
- men kan du si hvorfor de følger etter deg?
Det gjorde de ikke før du dukket opp.
Så kanskje de følger etter deg.
Jeg er ikke dum. Jeg hadde merket det om jeg ble forfulgt.
Lukk øynene. Hvor mange vinduer er det i dette rommet?
Vi kom hit nettopp.
- Parkeringsplassen. Hvor mange biler? - Jeg er ikke... Ca. 10?
Ham vi fikk nøkkelen av. Høyre- eller venstrehendt?
- Ingen legger merke til sånt. - Tre, sju, kapphendt.
- Fortell mer om deg. - Hvorfor?
Fordi du bryr deg, eller fordi du vil ha info?
- På en måte vil jeg faktisk vite det. - Så synd.
Jeg har fortalt deg hele min tragiske livshistorie alt.
Har du kjæreste?
Hun heter Hope.
Hun ville nok drept oss begge hvis hun hørte deg si "kjæreste".
Det tviler jeg sterkt på.
Greit. Det er... komplisert mellom Hope og meg.
Jeg såret henne en gang. Det tilgir hun meg nok aldri for.
- Hva gjorde du? - Jeg løy for henne.
Og noe annet.
Det er nok løgnene hun aldri kommer til å forstå.
- Hun høres tøff ut. - Se hvem som snakker.
- Dere to kommer til å hate hverandre. - Da er det sant som de sier.
Gutter liker jenter som minner om mødrene deres.
Du er sta.
Og omgitt av fare.
Du er visst sønnen min.
Jeg ser etter Landon Kirby.
Og hvem i helvete er du?
Vi bryr oss om ham. Si hvor han er før jeg blåser huet av deg.
Du må være Hope.
Du er altså rektor på en privatskole for overnaturlige.
- Og du er lærerens yndling. - Hun er lærerens plage.
Du dømmer hardt, til fraværende mor å være.
Du tar feil.
Jeg liker henne.
Nå vet du hvem vi er.
Alt vi vet, er at du fødte Landon, at du ble angrepet av et monster, -
- og at en falsk gassprodusent er ute etter deg, så...
...jeg tror at det er på tide at du fyller inn resten.
Etter tjenestetiden i hæren ble jeg vervet av en etterretningstjeneste.
USA lød som et bedre liv.
Jeg visste ikke hva jeg bega meg ut på, men snart fikk jeg vite -
- at slike som dere eksisterer i denne verden.
Jobben min gikk ut på det samme som din:
Å holde den overnaturlige verdenen hemmelig.
Hver gang et monster dukket opp og var ved å avsløre sannheten, -
- lette jeg det opp og førte det til hovedkvarteret vårt.
- Vi er ikke monstre. - For meg er dere det.
Hvor ligger dette hovedkvarteret?
Dessverre. Du virker tilbøyelig til å gjøre noe dumt, -
- og jeg har allerede for mye blod på hendene.
Etter et par år så jeg noe som jeg ikke skulle ha sett.
Jeg ble den jagede istedenfor jegeren.
Hva eksakt så du?
Jeg ville vite hva som skjedde med monstrene.
Til tross for at jeg brukte så mye tid -
- på å følge deres minste bevegelse, så kunne jeg ikke huske dem.
Så jeg begynte å ta notater.
Jeg innså at hukommelsen min ble utradert.
Spørsmålet var: Hvordan?
- Malivore. - Hvordan vet du om Malivore?
Landon tok en kniv som tilhørte skolens samling.
Monstre som ikke burde finnes har jaktet på den hele tiden siden.
Han mener at jeg stjal den.
Så vekket jeg den, eller noe.
- Hva er Malivore? - Det er en helvetesdimensjon...
...som utsletter veseners eksistens fra den kollektive bevissthet.
- Stemmer det? - Mer eller mindre.
Siste skapning som var ute etter kniven -
- var en nekromantiker som lurte oss og returnerte den til Malivore.
Han sa at den var en av tre nøkler som holdt Malivore stengt, -
- så hvorfor er monstre fortsatt ute etter deg?
Jeg aner ikke. Det siste prøvde å spise meg.
Vi har hatt et tøft semester.
Det kommer bare til å bli verre, hvis dere ikke drar hjem -
- og glemmer at dere noensinne har hørt navnet.
Akkurat som vi glemmer alle som noensinne har vært der.
Du må fortelle mer. Jeg mener...
Jeg vet ikke hvem faren din er.
Jobben min var stressende, så jeg avreagerte med diverse affærer.
Ble gravid. Og akkurat som ikke-kjæresten din sa, -
- er jeg ikke kapabel til å være mor.
Unnskyld. Jeg trodde at jeg ga deg et bedre liv.
Vil dere vite det verste?
Det var ikke det verste.
Tro meg, jeg skulle gjerne, men jeg prøver å trappe ned.
Jeg forstår hvor tøft dette er.
Men vi trenger svar.
- Dere vet alt jeg vet. - Vi vet begge at det er løgn.
Akkurat som du løy for Landon da du sa at du ikke vet hvem faren hans er.
Hvorfor tror du at jeg løy?
Dårlige løgnere ser vekk når de lyver for barna sine.
Gode løgnere ser dem i øynene.
Da har vi noe felles.
- Har du barn? - To jenter.
Så, ta mitt surt ervervede råd:
Fortell Landon sannheten.
Hva om jeg forteller den til deg isteden?
Bare for å se om du tror meg.
For jeg er fortsatt ikke sikker på om jeg tror -
- på det jeg skal si, selv om jeg har opplevd det.
Organisasjonen jeg jobbet for, vokter portalen til Malivore.
Da jeg innså at jeg hadde hukommelsestap, -
- begynte jeg å skrive ned alt.
Jeg tegnet kart.
Jeg skrev om vesenene jeg fanget og hvor jeg førte dem.
Hvert innlegg endte der.
Så, hvor førte du dem?
- Det er ikke viktig. - Det høres viktig ut i mine ører.
Da skal jeg ikke fortelle det til deg.
Til ditt eget beste, tro meg.
En dag snek jeg meg inn og fant en...
...svart grop, avstengt.
- Skal det være en metafor? - Å, nei.
Det er en reell grop. Fylt med... tjære, eller noe.
En dommedagsgrop, bokstavelig talt.
Hvis Malivore fortærer en, havner man ifølge legenden i et evig mørke.
Det er ikke bare en legende. Det vet jeg.
Jeg har vært der.
- Jeg er lei for det, Landon. - Ikke vær det.
Det går bra.
- Du kan ikke stole på henne. - Det gjør jeg ikke.
Men hun er moren min. Alt jeg noensinne ville ha, er en familie.
Et hjem.
Jeg vil ikke gi opp håpet bare fordi hun er litt sprø.
Det ville vært ganske hyklersk.
Du er ikke så sprø.
Jeg hater at du alltid ser meg når jeg er svak.
Du er ikke svak. Du er en overlever.
Du er en av de sterkeste personene jeg kjenner.
Jeg begynner å tro at jeg er en faremagnet.
Jeg tror du har rett.
Det var ikke meningen å trekke alt dette inn i livet ditt.
- Jeg er lei for at jeg kom inn i det. - Det er ikke jeg.
Jeg...
...skrev et brev til deg... på bussen.
Jaså? Hva stod det der?
De var pinlige.
Prøv.
"Kjære Hope..."
"Delstaten Alabama har en million vaffelrestauranter," -
- "og jeg kan ikke slutte å tenke på hvordan det var å kysse deg."
Når arbeidsgiverne mine oppdaget -
- at jeg prøvde å huske det de slettet, -
- kastet de meg nedi gropen.
Hvordan kan vi da ha denne samtalen?
Jeg vet ikke. Jeg vet ikke hvor lenge jeg var i Malivore.
Men jeg kjente det du beskrev.
Isolasjonen, ensomheten...
Så en dag var jeg tilbake her.
Jeg våknet opp i ingenmannsland, dekket av gjørme.
Jeg hadde ingen anelse om hvordan jeg havnet der.
Det viste seg at to år hadde gått. Men det fantes et lyspunkt.
Ingen jeg hadde jobbet for, husket meg.
- Så, du var fri? - Jeg ville ikke gått så langt.
Det fantes en hake også.
Jeg var gravid.
Takk... for at du kom etter meg. Jeg trengte hjelp, og du kom.
Det har aldri hendt meg før.
- Du har bare hatt dårlige damer. - Jeg har ikke hatt noen damer.
Hvis man ikke regner med Lisa-Marie Albertson.
Hun ba meg invitere henne på skoleballet, og da jeg sa nei, -
- sa hun til hele skolen at det var fordi jeg ikke hadde råd.
Mitt første kyss var med en 90 år gammel vampyr -
- som hjalp til med å drepe moren min.
- Det er forferdelig. - Ja.
Og ballet er ekstremt dyrt.
- Folk suger. - Folk suger.
- Hope... - Ja?
Jeg skal aldri såre deg igjen.
Aldri.
Så Landon er rett og slett en overnaturlig, ubesmittet unnfangelse.
Det var som faen. Du trodde på meg.
Tvillingene mine ble transplantert inn i sin mors livmor -
- av en heksering, så jeg har høy toleranse for hva jeg tror på.
Jeg kan ikke forestille meg hvordan man forklarer det til ungene sine.
Det var lettere å forlate Landon i en liten korg foran kirken.
Du var ung. Redd.
Jeg var egoistisk. Og nå er jeg trøtt.
Jeg brukte 18 år på å prøve å forbli slettet.
Jeg kan ikke være moren hans.
Ikke på den måten han trenger.
Jeg er lei for det.
Du kan ikke bare forlate ham, Seylah.
Han får det bedre. Det gjør dere alle.
Som om ikke det var merkelig nok, må jeg advare deg:
Historien vår er i ferd med å bli enda verre.
Jøss!
Finn et annet rom, Hope. Nå.
Du sier alltid at jeg må ta mer kontakt med folk.
Ikke bokstavelig talt! Ut...!
Dr. Saltzman, jeg er...
En seksuelt opphisset tenåring. Det er helt normalt.
Ikke la noen si noe annet.
Så, du er ikke sint?
Vi har større fisk å fange.
Vi må snakke om moren din.
- Skal du stikke og kjøpe pizza? - Alaric hadde rett. Du er en plage.
Jeg stjeler i det minste ikke en bil.
Det er bilen min, så det er ikke tyveri.
Da er du bare redd for å hente nøklene dine.
For da må du si til Landon at du forlater ham igjen. Enda verre.
- Han liker deg. Vær snill mot ham. - Du først.
Blir du med, eller må jeg slepe deg opp?
Jeg trodde aldri at jeg skulle se ham igjen.
Og det var greit for meg.
Å være mor stod aldri på listen min over ting å gjøre før døden.
Av og til gjennom årene har jeg lurt på hvordan han hadde det.
Hva slags menneske det ble av ham.
Om han hadde et godt liv.
Han er visst et godt menneske med et elendig liv...
- ...og fortjener bedre. - Gjør det bedre, da.
Det er akkurat det jeg gjør.
Hva du tror at du gjør for ham, er irrelevant.
Han vil bare huske at du forlot ham når han trengte deg som mest.
Nei, han kommer ikke til å huske meg. Ikke du heller.
Ble hun gravid i Satans gjørmebad?
- Ja, det er mye å ta innover seg. - Og nå er hun borte?
Å være forelder er komplisert.
Iblant overtaler vi oss selv om at vi gjør det rette.
Egentlig er vi bare skikkelig dumme.
Jeg må se til Hope, ok?
Større fisk... Kjempefisk!
Ictus!
Den er så... blæ!
Ser du? Faremagnet!
- Hva faen var det der? - En havmann.
- En forbanna havmann. - Hvorfor kommer monstrene fortsatt?
Jeg vet ikke, men vi må få Landon ut herfra.
Du sa at en nekromantiker fortalte at kniven var én av tre nøkler?
Hvilken rolle spiller det?
Herregud!
Det er Seylahs. Jeg stjal den ikke. Ikke med vilje, i hvert fall.
Jeg vet ikke hvordan den kom dit, sånn som med kniven.
- Jeg ville ikke gjort det igjen! - Det er greit, Landon.
Jeg tror deg.
- Vi må stikke. - Nei, vent. Legg den igjen.
- Er du fra vettet? - Nei!
Jeg er lei av å spille samme spill. Vi følger monstret til Malivore.
Jeg tar ikke med meg to tenåringer...
- ...til en demonportal! - Du må! Seylah er på vei dit.
- Sa hun det til deg? - På sitt eget vis.
Hold i den.
Jeg forklarer i bilen. Vi stikker!
Han er en fiskemann på land. Hvor rask kan han være?
Herregud!
- Han er visst ganske rask. - Dette var din idé.
Har rektor rett til å be deg holde munn?
- Tenk om vi ikke rekker det. - Seylah har kort forsprang.
Sykt at hun vil slette seg selv for å slippe å være forelder.
Hva i helvete er det der?
- Triad? - Sprengstoff?
Det gode er at dette gjerdet kanskje stoppet fiskevennen vår.
Jeg tror ikke det.
Der!
- Hold deg her. Han er farlig. - Jeg må dit!
- Landon! - Vær forsiktige!
Jeg kan bare gjette hva som skjedde etter det.
I ettertid føles det opplagt.
- Vi har innbrudd. - Seylah dro til Triad...
...og så dro hun til Malivore.
Triad prøvde nok å stoppe henne, men hun hadde grunn til å slåss.
Og til slutt antar jeg at hun vant.
Hun ofret seg selv for Landon.
Og så ble hun slettet.
Hvor i helvete er vi?
- Hva skjedde? - Jeg vet ikke.
Jeg tror ikke vi er i Kansas lenger.
Takk igjen for at du hjalp meg.
Beklager at du ikke fant moren din.
Jeg forstår ikke at jeg ikke husker hvordan vi fant deg.
- Har du noen teorier, Hope? - Jeg jobber med saken.
Jeg tror bussholdeplassen ligger den veien.
- Det er greit. Vi kjører deg. - Hvor?
Hjem.
- Hvorfor har dere ombestemt dere? - Kall det en magefølelse.
Eller legg det til på listen over ting jeg ikke vet.
- Hei. - Hei.
- Er Raf her? Jeg kan komme senere. - Du gikk glipp av gjenforeningen.
Han er ute og trener med varulvene.
Jeg bare satt her.
Så på de flotte, nye klærne som skolen ga meg.
Jeg prøver å forsone meg med -
- at jeg kanskje aldri får møte damen på bildet.
Jeg har visst mistet henne.
Hvordan tror du at hun er?
Jeg tror at hun er en internasjonal snikmorder -
- som spesialiserer seg på å drepe monstre.
Og at hun elsker deg veldig høyt på sin egen måte.
Slutt. Ingen som er så kul fødte meg.
Så...
Hva ville du snakke med meg om?
Vil du være kjæresten min?
- Mener du alvor? - Dødelig.
Hva forårsaket dette?
Jeg vet ikke. Jeg antar at jeg bare...
Jeg er veldig glad for at du er tilbake.
- Det er en stor beslutning. - Ja.
Vi bør nok sove på saken.
Absolutt ikke.
I så fall: Ja, det vil jeg gjerne.
Og det var det, hvilket fører meg til spørsmålet:
Hva gjør vi nå?
Hvordan skal jeg vite det?
Jeg husker ingenting av det du sa.
Du vet det nok likevel, for du er en god rektor, trass i alt jeg sier.
I så fall...
...så bør vi vel spørre oss:
- Hvorfor husker du det? - Jeg vet ikke.
Men det kan neppe være bra.
Og jeg kan lyve for Landon om alt dette.
Men beklager, dr. Saltzman, jeg kan ikke lyve for deg.
For jeg trenger virkelig din hjelp.
Apropos det, så var det en ting til...
Jeg antar at det er urnen som jeg ikke husker?
Ja. Jeg tenkte at det var bedre å ha den her, -
- enn å la den ligge og slenge.
Så hva skjer nå?
Det får vi snart greie på.
Hva har skjedd her?
En uplanlagt absorbering.
Enda en rotte?
Nei, avlesningene er for store.
Menneskestørrelse.
- Aner du hvem det var? - Selvsagt ikke.
Ikke om det så var min beste venn.
Men jeg fant dette. Det fløt på overflaten.
Tekst: Eivor Bekkhus www.sdimedia.com