- I tidigare avsnitt... - Jag utförde svart magi.
En mora miserium används för att motverka den sortens magi.
Så länge den inte spricker.
Vi släpper den där magin inte kan ta sig ut.
- Fängelsevärlden. - Aldrig.
Han släpper oss inte i närheten av vår psykotiske morbror Kai.
Vi kan skapa en ny fängelsevärld utan mordiska morbröder.
Medan alla andra firade klandagen sammanlänkade jag Förfäderna.
- Vad har du gjort, Alyssa? - Jag skickade iväg dem.
- Du sparkade ut Sebastian, va? - Han valde att ge sig av.
- Pappa? Var är vi? - Fängelsevärlden ni gjorde som barn.
- Hej, Elizabeth. - Sebastian?
Totalt fem.
Det behöver inte vara en av våra.
Ric, vad ska vi göra?
Ljög du för mig? Du sa att Sebastian valde att lämna skolan.
Jag sa att han gjorde sitt val. Han vägrade respektera reglerna.
- Så du skickade honom hit? - Han tog hjälp av en häxa.
Mörkt hår, vänliga ögon, fantastisk accent.
- Emma. - Hur kunde du, pappa?
- Skrik på mig när vi beväpnat oss. - Varför är vapen så viktigt?
Vi är i fara och måste hitta en väg ut härifrån - nu!
Vi är i en ny värld nu. Det kanske inte längre är ni som bestämmer.
Mina döttrar och jag ska ge oss av, du stannar kvar.
Och jo, det är jag som bestämmer.
Herregud...!
Det här handlar om morbror Kai, va? Det är därför du är så orolig.
Han sa att han blivit förtorkad.
Tills jag är säker på att ingen befriat honom tar jag inga risker.
Men vem skulle ha befriat honom?
Jag förklarar det senare. Gå ut på ängen -
- och hämta timglaset innan nån annan hittar det.
Kom sen tillbaka hit och göm dig. Och håll dig gömd.
Allt det här är mitt fel.
Om jag inte hållit på med svart magi hade vi inte hamnat i den här knipan.
Vi begår misstag allihop.
Jag fattar inte att det här händer. Jag är hemskt ledsen, Sebastian.
Du bär inte ansvaret för din fars överreaktion.
- Hur gjorde du honom så upprörd? - Han ville hålla mig borta från dig.
Jag är glad att du är här, bortsett från omständigheterna.
- Men vi bör inte stanna här. - När vi hittar en väg ut...
...så följer du med oss.
Du... missförstår mig.
Jag menade det här huset, den här stan...
Det finns en hel värld där ute. Vi har en hel planet för oss själva.
Så följ med mig. Upplev den. Bara för en dag.
- Det går inte. Pappa sa... - Han ljög för dig. Igen. Lita på mig.
Det finns ingen annan här.
TILL DEN DET BERÖR
Lizzie?
Sebastian?
Var är ni?
Snabb fråga.
Vem i helvete är du?
Jade?
Lägg av, Wendy. Du bränner ner stället.
Okej, fängelsedirektören. Du är bara sur över din mugglarfest.
Jag sa att jag skulle komma. Nu tror Inez att jag dissar henne.
Barriärformeln verkar fortfarande.
- Tack för att du kollade. - Jag hatar att vara inlåst.
Om du inte har märkt det så har jag också problem.
Och att ha kvarsittning med en ilsk varulv triggar dem.
Vi skulle inte ens vara här om du bara kunde behärska dig.
Det är inte jag. När det blir fullmåne...
...så bara händer det nåt med mig.
- Som att... du blir varg? - Skit på dig!
Du vet inte hur det känns när varje ben i kroppen bryts.
Det är värre än nån smärta du nånsin känt.
Okej, du har övertygat mig.
Livet är hemskt och orättvist, så slappna av.
Kvarsittningen pågår så länge den pågår.
Om inte...
Hej, Joze!
- Hej. - Spionerar du på mig?
- Det här är Diego och Wendy. - Hon är häxan som trollar med eld.
Ja, vi är fastförtrollade här.
Nu missar vi den grymma festen som vi ville gå på.
Du är väl en sån där speciell sifonhäxa?
Du kan säkert upphäva barriärformeln utan problem.
Nej, inte en chans. Det är för svårt. Det kan bara utvecklade häxor göra.
Om du inte... tror att du klarar av stora flickors formler?
- Jag får inte... - Det är ingen fara.
Vi går på festen och är tillbaka innan nån märker att vi är borta.
Vad säger du, Joze? Är du en av oss?
Lilla Josie Saltzman har vuxit upp. Det var som fan.
Är Lizzie också här?
Nej. Vad gör du här, Jade?
Går det för sig att vi tar det här samtalet när jag har ätit?
För jag är utsvulten och du ser utsökt ut.
Följ med mig om du vill leva.
Välkommen! Jag kallar det för Fort Parker.
Det är lite mögligt, men det finns ett hyrestak, så jag ska inte klaga.
Smaksatt vodka? Det är ingen Zima, men det finns det ju inget som är.
- Du är Kai Parker. - Det är jag.
Och du är en av Saltzman-tvillingarna.
Jag kände det på doften. Men är du Linda eller... Joanie?
- Jag kunde aldrig skilja på er. - Jag är Josie.
- Döpt efter min mamma, som du dödade. - Dags igen...
Tekniskt sett försökte jag döda dig och din syster -
- men det är överstökat nu, så jag föreslår att vi går vidare.
Går vidare? Du är ett monster.
Ett monster skulle ha låtit dig dö.
Vampyren som försökte göra dig till sin egen Capri Sun...
Hon är det verkliga monstret. Hon och hennes kumpaner styr här.
De återupplivade mig för att ha en leksak.
Varje dag jagar de ifatt mig och dödar mig.
Men eftersom jag är magiskt bunden till den här världen...
...kan jag inte dö på riktigt.
Så jag återuppstår och blir jagad och dödad på nytt igen.
Varje dag. Välkommen till de övernaturliga "Hungerspelen".
Den där tjejen gick på min skola. Varför är hon här?
Inga svar är gratis. Information mot information.
- Vad gör du här? - Jag... använde en mora miserium.
Ett timglas? Låt mig gissa:
Det förföll och du släppte det här utan hänsyn till min säkerhet.
Jag försökte skapa en ny värld, men vi blev hitlurade av en häxa.
Klassiskt dubbelspel. Och... vilka är "vi"?
Jag svarade på din fråga, nu måste du svara på min.
Varför är Jade här?
Alltså... Det är inte mig du ska fråga.
Vem är där ute i kväll? Damon? Bon-Bon? Katherine?
Vem du än är så tillägnas den låten Alaric Saltzman.
För han är skälet till att jag går och pratar-
- och sjunger, vilket jag vet att vi alla är tacksamma för.
Så tack, Ric, för att du dumpade ett gäng oregerliga elever här-
- för så fort de blev uttråkade så väckte de mig!
Eller är det du, Ric?
Nej, det kan det inte vara. Du skulle inte vara så dum-
- att du kom och kollade till mig, va? Men visst är sorg komplicerat?
Änklingar gör märkliga saker.
Dr Saltzman. Det var som fan.
Diego.
Vänta... Prata med mig...
Vet ni vad? Jag visar er hellre en sak.
Jag kan kontrollera det nu. Det gör inte ont längre.
Ni skickade mig till en värld där det alltid är samma dag.
Och varje natt: fullmåne. Tio år. Tusentals förvandlingar.
- Jag förstod inte... - Jag bryr mig inte.
Som ni aldrig gjorde.
Du.
Vad kan jag säga?
Jag är hjärtlig av mig.
Och titta på oss! Vi är skäggbröder.
- Pappa! - Josie...
Åh, Gud...!
Vad gör du med honom? Han kunde ha dödat dig.
- Han räddade mitt liv. - Han är en lögnare. Hör du det?
Ljög han om att du skickade hit gamla elever för att straffa dem?
Vi begår misstag allihop, som sagt. Jag tänker inte upprepa mitt.
Du kan inte döda honom i den här världen.
Men nog fan tänker jag försöka.
Gillar du det?
Bra, för det är ditt.
Det borde jag ha förutsett. Okej. Första döden är gratis, Ric.
Men jag varnar dig, om du tror...
Det här förutsåg jag definitivt inte.
Jag vill inte att han försöker stoppa mig.
Stoppa dig från att göra vad?
Få ut oss alla härifrån, även om jag måste samarbeta med dig.
Vi behöver tre saker:
Höjdpunkten på himlafenomenet som stängde in mig här -
- Bennettblod och kopian på Förfadern.
Den var det första jag letade efter när busarna väckte mig.
- Hittade du den? - Inga svar är gratis.
Jag förmodar att du har med dig Bennettblod?
Hur kunde du komma till en fängelsevärld utan en biljett ut?
- Resan var inte direkt planerad. - Så vad exakt bidrar du med?
För som jag ser det är det bara jag av oss två som inte är värdelös.
Inga svar är gratis.
- Vad var det för himlafenomen? - Det vet jag faktiskt inte.
Men en dag har begränsat med minuter, så jag kommer på det!
Är det din plan? Uteslutningsmetoden?
Jag gillar utmaningar.
Och ärligt talat: Tid är det enda jag har.
Kan inte timglaset driva Förfadern utan ett himlafenomen?
Kanske. Hur så? Var finns det?
Nånstans i den här gläntan.
- Så varför ser jag det inte? - På grund av min formel.
Du skulle inte ens veta att du tittade på det.
Det hände faktiskt mig med en nallebjörn en gång.
Du...
Du litar verkligen inte på mig, va?
Se det som ett bevis på min välvilja.
Du ljög.
Du lär dig då definitivt.
Tack.
Det här har redan varit mitt livs mest fantastiska dejt.
Jag vill inte att den ska ta slut.
Det kanske den inte behöver göra.
Vi måste återvända nån gång. Min familj kommer att leta efter mig.
Vi kan övertyga min pappa att han hade fel om dig.
Han... behöver bara tid.
Det kommer tyvärr inte att fungera, för jag ska inte tillbaka.
Jag vill stanna i den här världen och jag vill att du stannar med mig.
Är du säker på att det här fungerar? Varför är vi här?
Information mot information.
Berätta mer om Malivore och monstren ni tampats med.
För övrigt slutade jag aldrig att tro på tomten.
Malivore är i princip en fickdimension som den här.
Vi stängde portalen till vår värld men monstren fortsätter komma.
För att svara på din fråga: Vi är här för att jag ägnat år -
- åt att studera släktregister medan jag har blivit dödad för skojs skull.
Jag hittade nyligen en kvinna som gav blod -
- under namnet Smithfield - hennes namn som gift.
Flicknamn: Bennett.
Bennettblod - ta-da!
Tack och lov att ni är här. Jag är fortfarande hungrig.
- Hade du inte dödat henne? - Jo, men de kommer också tillbaka.
Vi borde sticka.
Josie?
Är det mitt?
Skumt.
Nå, var var vi?
Vänta!
- Döda honom inte ännu, D. - Vill du bränna honom?
Visst, men först vill jag ta ett litet snack.
Minns du hur han ställde oss inför rätta -
- innan han lämnade oss på det här avskyvärda stället?
Det är dags för din rättegång, Alaric Saltzman.
Vi måste hitta min pappa innan varulven vaknar.
Gå, då. Rädda pappa. Jag hejar på dig.
Fast... du och din pappa är inte bundna hit -
- så förr eller senare kommer de att döda er båda.
Bennettblodet är borta. Vi är fast här. Inget spelar roll.
Om jag kunde skaffa Bennettblod, skulle du hjälpa mig då?
Bra försök till manipulation, men jag tror inte på nåt du...
Det är Bonnies från när vi skickade hit timglaset.
Jag visste att du undanhöll nåt.
Jag visste inte om jag kunde lita på dig.
Åh, milde tid.
Perfekt tajming, älskling.
Immobilus.
Tack för hjälpen.
Dina instinkter stämde. Det går inte att lita på mig.
Så medan du har spelat dam... har jag spelat schack.
Schackmatt.
Jag glömde visst nämna en sak om "Hungerspelen".
Jag gillar det faktiskt. Det hjälper mot enformigheten.
När de väckte mig såg de mina överlägsna ledaregenskaper.
Man kan väl säga att de är lite som mina följeslagare.
Behåll ditt usla timglas.
Jag är borta innan det spricker. Åh... Upp med hakan.
Du har precis börjat lura folk. Du blir bättre.
Ta henne till Ric.
Men döda henne inte ännu. Låt båda lida.
Jag kunde inte ha gjort det utan dig, tjejen.
Det här ska bli kul.
Det är så tyst.
Så här var det jämt på min tid - fridfullt, makligt.
När man hör så bra som jag gör är världen av i dag hemskt bullrig.
Det enda jag gillar med den är du.
Sebastian... Jag kan inte stanna.
Okej. Tänk på det här: Wien, Peking, Florens...
Du kan bära kronjuvelerna och bo i Versailles.
Den här världen tillhör bara oss.
Det är inte så enkelt.
Jag har en familj som jag älskar. Och du kommer inte att åldras.
Jag förvisades inte hit, så det kommer jag att göra.
Jag har lösningen på det.
Låt mig göra dig till vampyr.
Om ni tänker tortera mig så lär ni bli besvikna.
Jag klarar av tortyr.
Men klarar du av... att se din dotter bli torterad?
Josie...!
Josie, mår du bra?
För tillfället, men vad som händer nu är upp till dig. Så prata.
Jag har väntat 10 år på en förklaring till det du gjorde mot oss.
Vad för annat val gav ni mig?
Wendy och Diego tiger.
Du är inte som de, Jade. Du bryr dig om folk.
Du vill bli läkare för att rädda liv.
Berätta vad som hände. Hjälp mig förstå. För det här...?
Det här... är inte du.
Ni kanske inte känner den verkliga jag.
Ett av offren. Hon heter Inez.
Det finns en bild av er två på din anslagstavla.
- Varför slet du halsen av henne? - Jag var inte där.
Hon höll i den här.
Den är din.
Så straffa oss bara. Ni har ju redan bestämt er.
Jag visste vad jag måste göra. Fem personer blev brutalt mördade.
Ätna på, slitna itu, lemlästade, uppbrända för att dölja det...
Och inte en enda av er visade ånger eller ens erkände vad ni hade gjort.
Jag kunde inte låta er stanna och släppas fria ut i världen.
Så du skickade hit oss för evigt. Är det så du hjälper dina elever?
Nej, jag begick ett misstag.
Jag borde ha dödat er.
Dubblar insatsen inför hotet om omedelbar död. Vågat.
Jag visste att ni var mördare, att ni inte skulle förändras.
Men Caroline fick mig att visa er barmhärtighet.
- Slutpratat. Nu dödar vi honom. - Nej.
Jag vill att han ska lida först.
Ni kollar till Kai. Se till att han inte ger sig av utan oss.
Du är så säker på att du hade rätt.
Vad sägs om att jag berättar vad som faktiskt hände den kvällen?
Inez bjöd mig till en skogsfest.
Vi hade flirtat i ett par månader.
Jag trodde att jag skulle få veta om hon gillade tjejer eller inte.
Wendy försökte få Diego att visa henne uppmärksamhet-
- så hon övertalade mig att ta med honom också.
Kul att du kom.
Oj, Inez fick tre internatlosers att komma.
Vad pratar han om?
Det var en freakfest.
Vem kunde få den största kufen att komma?
De gav oss en blick och visste genast att vi var annorlunda.
Vi går.
Kolla in det här.
Låt bli, Diego.
Jag borde ha satt stopp där, men jag stelnade till.
Jag kanske inte ville ge dem rätt i att vi var annorlunda.
Eller så ville en del av mig att det skulle hända.
Allt efter det är ett töcken.
Nån borde ringa polisen!
Nej, låt bli!
Låt bli!
Jag blev varse om en sak den kvällen: Jag är en ripper.
Jade, snälla...!
- Jag är hemskt ledsen. - Nej, nej...!
Det var mitt livs värsta ögonblick.
Du tror att jag inte kände ånger över det som hände.
Men det gjorde jag.
Skam, skuld, panik... Jag orkade inte känna nåt av det längre.
Så... jag bestämde mig för att inte göra det.
Jag stängde ute min mänsklighet den kvällen.
Jag skrek på hjälp. Du kunde bara inte höra det.
Men här... dit du skickade oss...
...har jag dödat Kai, Diego och Wendy tusentals gånger.
Du kanske hade rätt trots allt.
Jag har till slut blivit mördaren som du trodde att jag var.
Ledsen att jag inte kände igen tecknen.
Du hade för fullt upp med att skydda dina döttrar.
Du är bra på det, men vi ska se hur bra...
Följ med mig. Jag vill leka en lek.
Har du inget att säga?
Eller betyder din tystnad att du redan bestämt dig?
Ja, jag har bestämt mig.
Jag kan inte fatta beslutet ännu. Jag har funderat på att bli vampyr.
Naturligtvis har jag tänkt på det.
Då skulle Föreningen inte bli av och min hy vore fläckfri för evigt.
Men jag skulle inte heller... kunna skaffa barn.
Kunna bli gammal med nån.
Och jag vet inte ens om det är saker som jag vill.
Men det är poängen: Jag vet inte ännu.
Jag kan inte fatta beslutet förrän jag är säker.
Jag var rädd att du skulle säga det.
Då är det dags att du får veta att det inte är ditt eget val.
Jo, det är det. Jag tänker inte dricka vampyrblod.
Det har du redan gjort.
Sebastian...! Vad har du gjort?
Det jag var tvungen att göra för att hålla dig säker.
Det här är det roliga. Det är vad vi gör med Kai.
Det är i princip kurragömma. Du springer och gömmer dig...
...och jag letar.
- Nej. - Eh, jo.
Annars gör jag Josie illa.
Så illa att hon kommer att be mig att döda henne.
Kom igen. Det ska vara kul.
Vet du vad? Du får till och med fem minuters försprång.
Om du överlever i 24 timmar... så låter jag din dotter leva.
Det är väl allt som du egentligen bryr dig om?
Visst. Vi leker, då.
Tänk förnuftigt, Elizabeth. Jag skulle aldrig skada dig.
Du måste tro mig. Snälla, lyssna på mig!
Snälla.
En gång brydde jag mig om en häxa som dog framför ögonen på mig.
Hon fick aldrig chansen att bli odödlig, men du har den.
Om du inte vill bli hjälpt så måste jag fatta beslutet åt dig.
För jag älskar dig för mycket. Hör du det?
Jag älskar dig och jag tänker inte mista dig igen, Cassandra.
Elizabeth. Jag menade Elizabeth.
Jag tycker att vi borde träffa andra.
Var i helvete är han?
Kai Parker blåste oss.
Det var som fan.
Josie Saltzman blåste mig.
- Vem är det? - Tack och lov att du lever.
Jag höll på att oroa ihjäl mig.
Jag är inte ens arg över blodbluffen. Jag är rentav nästan stolt.
Okej, jag är alltid arg, men på ett kul, oförutsägbart sätt.
Det håller en alert.
- Jag hatar dig. - Ja...
Typisk Ric-kommentar. Hur mår farsgubben nuförtiden?
Jag hatar dig och jag tänker aldrig hjälpa dig att ta dig ut härifrån.
Du är en lögnare, och inget du säger kommer nånsin ha betydelse.
Jag ringde faktiskt för att hjälpa dig ut.
Det finns ett annat sätt.
Har det jag säger betydelse nu?
- Jag tror dig inte. - Fullt förståeligt.
Du har väl fortfarande Darth Vaders väckarklocka?
- Kanske. - Bra.
Du kommer att behöva all dess kraft för att lyckas med det här.
Så mycket för att lita på honom. Din pojkvän lämnade oss här.
Tur att jag föredrar tjejer. Jag bryr mig ändå inte om honom.
Allt jag bryr mig om nu är att hitta Saltzman.
En lokaliseringsformel är inte särskilt hjälpsamt av dig.
Låt straffet passa brottet.
Lägg av, han är på skolan.
Nej, han är under oss. Han är i tunnlarna.
- Vapenförrådet? Vad är det? - Vem bryr sig? Vi hittar honom.
Och han lär inte göra värst mycket motstånd.
Jag borde nog sätta fart.
Du lär inte tro mig, men jag har hittat en egen väg ut.
- Hur då? - Inga gratis svar, lilla Josette.
Din biologiska mamma trodde också att hon var smartare än jag.
Men jag straffade henne, precis som jag ska straffa dig.
För... Är du redo för det?
För att använda timglaset måste du ta sönder det.
Och om den svarta magin inte dödar dig-
- så kommer den att göra dig till nåt mörkt och ondskefullt.
Men du blir också stark nog att skapa din egen dörr ut.
Vilket dilemma, va? För att rädda pappa...
...för att kunna komma hem... måste du bli ett monster.
Som jag.
Den enda haken är att du inte kommer att minnas nåt av det här.
För du kommer inte att minnas mig överhuvudtaget.
Herregud. Jag vet var du är.
Tack för alla berättelser om Malivore.
En portal till en annan dimension låter ganska bra i mina öron.
Malivore är en helvetesdimension. Du kommer vara instängd och ensam.
Det har jag redan varit större delen av livet.
Jag kan behöva ett miljöombyte.
Jag skulle slå sönder timglaset inom några sekunder om jag var du.
För jag är på väg att svandyka ner i glömska -
- och det vore tråkigt om du glömde det enda som kan rädda dig.
Lycka till, tjejen.
Hallå där.
Åh, jäklar. Jag tog mig hit.
Och vem kan du vara, då?
Du påminner inte om nåt monster som jag nånsin stött på.
Kompis... Du skulle bara veta.
Text: Fredrik Ringstedt-Axberg www.sdimedia.com