Stå still!
Det här är doktor Pershing.
Hans entusiasm uppväger hans förbehållsamhet.
Vad har du åt mig?
TIDIGARE
Om jag kan bevisa att jag har badat i de levande vattnen-
säger Läran att jag ska ha gjort bot.
Det finns ingen magi i gruvorna.
Våra förfäder bröt beskar där, resten är vidskepelse.
"Dessa gruvor har funnits sedan den första Mandalores dagar."
"Enligt folktron var gruvorna ursprungligen en mytosauries grotta."
Jag svär vid mitt namn och vid förfädernas namn...
Jag har gjort bot.
Jag bevittnade det.
Du har badat i de levande vattnen och är mandalorier igen.
Kan vi gå nu?
Får jag fråga en sak?
Vad?
Såg du nånting där nere?
Jag såg klyftan passera under mig.
Jag insåg inte att den var så djup.
Det var den inte.
Bomberna under utrensningen måste ha satt igång seismisk aktivitet.
Såg du nånting levande?
Nånting levande? Som vad?
Inget.
Nu drar vi.
Ta mig till skeppet, så ger jag mig av. Jag är dig evigt tacksam.
Jag skulle ha bjudit på middag, men hjälmen lär väl inte åka av igen.
- Detta är vägen. - Detta är vägen.
- En träff. - Nånting närmar sig.
En skvadron TIE-interceptorer.
- Hur långt är det till Kalevala? - Inte långt.
Åk dit, så förstärker jag med N-1:an. Kan du undvika dem?
Sköldarna håller inte. Du måste hålla dem borta.
- Varifrån kommer de? - Jag har retat många krigsherrar.
- De blir arga när man kapar deras skepp. - Och det säger du nu.
Vi närmar oss snabbt. Jag kan inte sakta in för att släppa dig.
- Interceptorerna är kraftigare än jagarna. - Fixar du hoppet?
Jag ser inga alternativ.
Framme vid N-1:an. På väg.
Lugn, jag flög här bland klipporna som barn.
Fast det var ju ett tag sen.
- Tack för förstärkningen. - Två kvar.
Ta höger. Vi ses på andra sidan.
- En nere, en kvar. - Jag är med.
Inte illa för en antikvitet.
- Några skador? - Bara sköldarna. Och du?
Inte en skråma.
Vi åker in med dem för säkerhets skull. Snyggt skjutet.
Pass på, jag får in nånting.
Nej!
De satarna bombade mitt hem!
Vi har sällskap, Bo.
Lyssna på mig. Du måste därifrån.
De är för många. Vi måste sticka.
Många skepp för en imperiekrigsherre.
Jag skickar hoppkoordinater till en plats där de inte hittar oss.
Del 19 KONVERTITEN
Jag uppskattar att jag får tala här ikväll.
Amnestiprogrammet har räddat mitt liv.
Många av oss hade inget annat val än att arbeta för Imperiet-
men nu har Nya republiken gett oss en andra chans.
Tack för det.
Jag anser att strävan efter kunskap är den ädlaste av sysslor.
Tyvärr förvreds min forskning till något grymt och brutalt-
när en desperat individ utnyttjade kloningstekniken för att få mer makt.
Men trots mitt skamliga förflutna hoppas jag nu bistå Nya republiken på alla sätt.
Mitt arbete ligger bakom mig, och jag ångrar det-
men mina ursprungliga avsikter var goda.
När jag var liten förlorade jag min mor.
Den jag beundrade mest.
Hennes hjärta orkade inte.
Hade organkloning funnits på min hemplanet skulle hennes död ha kunnat förhindras.
Då svor jag att göra det till min livsuppgift-
att hjälpa andra att slippa sådana onödiga förluster.
Tack vare kaminoernas banbrytande arbete-
vet vi att man kan klona en individ från en enda gensträng.
Själv försökte jag kombinera strängar för att skapa kopior-
som innehöll de främsta genetiska egenskaperna från båda donatorerna.
Det är fascinerande. I de första försöken stöttes mixturen bort direkt, men...
Hej, doktorn.
Det måste vara härligt att arbeta för en regering som uppskattar ditt bidrag.
- Javisst. Jag har haft tur. - Vi har tur som hittade er, dr Pershing.
- Och ni finner staden angenäm? - Jadå.
Men det mesta är angenämt jämfört med Yttre randen.
Yttre randen...
Jag blev nästan rekryterad. Tänk er mig som militär!
Det var ju Imperiet, älskling.
Imperiet, rebellerna, Nya republiken. Jag håller inte isär dem.
- Så jag borde hålla mun. - Vi involverar oss inte.
Ni förtjänar det bästa, doktorn.
Efter allt ni har gått igenom är ni ändå så tapper.
Det är så inspirerande.
- Jag är glad att ni jobbar för oss nu. - Tack.
Jag ser att ni är på väg till Amnestihemmen.
Gratulerar till er plats på programmet.
Tack.
Har ni varit på Coruscant länge?
Nej.
Ni kommer att trivas här.
Ni måste besöka Himlakupolens botaniska trädgård.
Mysesserna står i full blom, och de är minsann nånting att skåda!
Och om ni har tid har Galaktiska museet en utställning...
Holografiska museet om utrotade djur visar upp fascinerande varelser!
Mantabogen från Malastare är...
Ser man på, vi är framme. Amnestihemmen.
Se upp när ni kliver av.
Trevlig kväll.
Hallå. Kom och ta ett glas med oss.
Amnestibefäl M34.
Amnestiforskare L52.
- Är du ny? - Vad menar du?
På programmet.
Emblemen gör det svårt att dölja.
Ja, jag har just flyttats från återintegrationsinstitutet.
Välkommen till Amnestihemmen. Ett paradis i jämförelse.
Det här är G27, M40 och G68.
Doktorn...
Allt väl?
Jag väntade mig inte att se någon från moff Gideons skepp här.
Gideon?
Jag visste inte att du jobbade för honom.
Jag hörde att han flydde på väg till tribunalen.
Det var lögn. Jag har hört att de satte honom i ett hjärngissel.
Jag försöker att inte tänka på honom.
Tack vare rehabiliteringen kan jag bidra till Nya republiken.
Precis som du.
Som vi alla.
Länge leve Nya republiken.
Länge leve Nya republiken!
Länge leve Nya republiken.
Slå dig ner, doktorn.
- Det finns fler av oss här än jag trodde. - Jag blev också förvånad.
- Så hade inte Imperiet hanterat saken. - Nej.
Nej, det hade de inte.
Har du sett sevärdheterna på Coruscant, doktorn?
Nej, jag har inte haft tid.
Jag ger dig gärna en rundtur.
Tack.
- Uniformerna passade bättre. - Och man saknar hyperrymdsljuset.
Vad saknar du, L52?
- "Saknar"? - Från tidigare.
- Jag är glad att Imperiet är... - Nej, vi menar inte så.
Självklart. Ajöss med det.
Jag menar från vardagen. Som maten.
Ingenting?
Tja...
...kanske de där gula färdkexen från fältransonerna.
Vilka minnen!
- Såna finns nog inte i Kärnvärldarna. - Nej, det gör det inte.
Men jag gillade de röda...
Ni är galna! Färdkex?
Om jag aldrig ser en fältranson mer, så dör jag lycklig.
- Låt gå för det. - Vill jag ha nåt torrt, finns dina skämt.
- Okej... - Drick, drick, drick!
Tusentals lager av byggnader och skyskrapor täcker hela Coruscants yta.
Därför tillhör Coruscant det fåtal stads- planeter som kan kallas en "ekumenopolis".
Det påstås ibland att Coruscant ligger i galaxens mitt-
men planeten ligger inte precis i...
Ett ögonblick.
Färdkex...
Godmorgon, L52. Glad bendudag.
Ännu en omgång till arkivet.
Godmorgon.
Jo, jag såg dig tala igår.
Intressanta saker.
Tack.
Jag visste inte att du var så erfaren. Undrar varför de satte dig här.
Jag gör det man begär av mig.
Ja, du vet...
Ursäkta.
Jag kommer efter.
Du ska få jobba vidare.
Tack igen.
Den smälter.
Det är bara så mycket folk.
Det är lite överväldigande.
En biljon permanenta invånare.
Otroligt.
Alla jobbar gemensamt för att skapa något bättre.
Man känner sig rätt obetydlig.
Det vet jag inte.
Jag känner mig speciell-
med tanke på alla hinder för min återfärd hit.
Har du varit på Coruscant tidigare?
Jag utbildades på akademin här.
Inte mycket har förändrats, förutom att kugghjulsfanorna tagits ner.
Men det kändes annorlunda.
Vi trodde att vi gjorde nånting bra.
Jag tänker på det ibland.
All min forskning som förblir oavslutad.
Vi var nära flera oerhörda framsteg.
I rätta händer kunde våra upptäckter ha hjälpt många.
Varför fortsätter du inte din forskning här?
Jag tror inte att Nya republiken skulle vara så intresserad.
Etiken kring kloning är... komplicerad.
Men om det gagnar Nya republiken, räcker inte det?
Att blint följa order var det som ställde till det för oss.
Ibland måste man lita på magkänslan.
Nya republiken gör sitt bästa, men det går trögt.
Många kapabla individer vill hjälpa till.
Förstår du vad jag menar?
Vad är det där?
Det är toppen av Umate, det högsta berget på Coruscant.
Det sägs vara den enda platsen på ytan där man ser själva planeten.
Vad märkligt.
Vill du röra vid den?
- Får man det? - "Får"?
Lev lite, doktorn. Det här är inte Imperiet.
Vänligen avstå från fysisk kontakt med Umate.
Ursäkta!
- Du visste om det där, eller hur? - Förlåt...
Ingen nedskräpning.
Ursäkta...
Jag bjuder på en fotonfräsare. Vilken min du gjorde!
Finner du fortfarande ditt boende angenämt?
Ja.
Kan du hålla dig till ett regelbundet schema?
Ja.
Upplever du någon stress i arbetet eller privatlivet?
Nej.
Har du känt ilska eller bitterhet gentemot dina kollegor?
Nej.
Har du känt ilska eller bitterhet gentemot Nya republiken eller dess representanter?
Nej.
- Tack för ditt... - Får jag fråga en sak?
Varsågod.
Om jag bedrev min egen forskning i rekreationssyfte, vore det tillåtet?
Enligt din personakt handlade din forskning om kloning och genmanipulation.
Sådant är förbjudet enligt Coruscant- fördraget, avsnitt 13, underparagraf 7.
Beklagar det. Har du några fler frågor?
Nej.
Tack för ditt viktiga fortsatta bidrag till Amnestiprogrammet. Ha en bra dag.
Det där vi pratade om förut... Min forskning.
Jag har tänkt på saken.
Jag vet att den är viktig, och i händerna på Nya republiken kan den göra nytta.
Jag måste bara bevisa det.
Du vill alltså fortsätta.
Men... hur skulle det gå till?
Vad behöver du?
Inte mycket för att komma igång.
Lite material, ett mobilt labb...?
- Det är dumt, men jag tror verkligen... - Sluta.
Du vill hjälpa Nya republiken, men de kan inte se det än.
Vi kan skaffa ett mobilt labb.
Men då måste vi bege oss utanför vårt godkända område.
Nej, det kan jag inte göra.
Kommer de på oss, skickas vi tillbaka till återintegrationsinstitutet.
Lyssna här.
Jag har gjort mycket jag skäms för.
Jag har mycket att kompensera.
Men om din forskning är så viktig som du säger...
Då tar jag risken.
Det är för farligt.
Du kan väl...
...sova på saken. Okej?
- Godmorgon, L52. Är allt väl? - Ja, tack.
Men utrustningen jag arkiverar är kodad att gå till destruktion.
Ser så ut.
- Men den fungerar ju. - Teknik från imperietiden.
Visst, men den kan ändå användas.
Jag skulle gärna demonstrera hur...
Får jag vara ärlig? Vi ligger verkligen efter här.
Vi ska inte bara inventera de imperiella deponierna-
men vi håller också på att avveckla alliansflottan.
- Men jag kan bidra mer om jag... - Det krävs tillstånd.
Du skulle kunna lämna in ett C-1023-formulär-
men jag har aldrig sett nån från Amnesti- programmet göra det. Om det ens går.
Det var inget. Glöm att jag frågade.
Jag är ledsen, L52.
Jag vet att det inte är lätt, men det här gynnar verkligen Nya republiken.
Godmorgon.
Upplever du någon stress i arbetet eller privatlivet?
Nej.
Har du känt ilska eller bitterhet gentemot dina kollegor?
Nej.
Har du känt ilska eller bitterhet gentemot Nya republiken eller dess representanter?
Ursäkta om jag var otydlig.
Har du känt ilska eller bitterhet...
Nej.
- Tack för ditt... - Huvudsyftet är väl att bistå Republiken?
Korrekt.
- Och det övergår allt annat? - Det stämmer.
Tack för ditt viktiga fortsatta bidrag till Amnestiprogrammet. Ha en bra dag.
Det mobila labbet...
Vi fixar det.
Bra.
Imorgon natt?
Du bistår Nya republiken.
Det är det rätta.
Slappna av.
Gör som jag, bara.
Andas djupt, doktorn.
Det fixar sig. Kom ihåg varför vi gör det här.
Håll ihop dig nu.
Du klarar det här bättre än jag.
Du lär dig.
Taungsdagar, alltså...
Vart är vi på väg?
Till deponierna.
- Du vet, från dina inventeringar. - Va?
Imperieskepp har ju kvar sina mobila labb.
Jo, men de är ju Imperiets.
Inte nu längre.
Nu är de bara skrot.
Vi smyger in, tar vad du behöver och kommer hem igen på nolltid.
Har du gjort det här förut?
Var tror du jag ordnade kexen?
Biljetterna, tack.
Följ mig.
Kör. Jag är bakom dig.
Du klarar det.
Tjusigt, doktorn.
Tackar.
Fortsätt.
Taungsdagar, alltså...
Vi får jobba på det där.
Ursäkta...
Tåget tar slut här!
Ankommer strax till Skeppsdepån, station 1.
Vi får hoppa.
Va?!
Lita på mig.
Ankommer till Skeppsdepån.
Och...
...nu!
Jag har aldrig gjort nåt liknande.
- Säkert att vi är ensamma? - Jepp.
Skeppen går inte att flyga.
De behöver inte bevakas.
Jag måste ha gått förbi dig på Gideons skepp hundratals gånger.
Ursäkta att jag aldrig presenterade mig.
Du behöver inte be om ursäkt.
På den tiden funkade det ju inte så.
Nej.
Men nu gör det det.
Elia Kane, sambandsbefäl.
Dr Penn Pershing, forskare.
Trevligt att träffas, dr Pershing.
Här är det.
Finns allt du behöver?
Det är perfekt.
Jag tar bara vad jag behöver.
Allt ska skrotas.
Min första gång på ett sånt här ställe kunde jag inte fatta att jag hade lyckats.
Mamma var läkare i staden där jag växte upp.
Jag satt på hennes mottagning och drömde om såna här labb.
Men att faktiskt vara i ett...
Du visste vad du ville bli.
Så långt tillbaka jag kan minnas.
Du, då?
Vad ville du bli som liten?
Jag fick aldrig chansen att fundera på det.
Vad var det?
Skeppet som sätter sig, bara. Fortsätt att packa.
Jag håller utkik.
Hur kommer vi tillbaka?
Fortsätt!
Stopp!
Amnestiforskare L52, upp med händerna. Du är gripen.
Vänta...
Upp med händerna, L52.
Men vänta, vänta...!
- Godmorgon, doktorn. - Jag kan förklara. Jag försökte inte...
Behövs inte. Amnestibefäl G68 har redan lämnat in en rapport.
Va?
- Vad sa hon? - Vi vet att anpassningen kan vara svår.
- Det är ett misstag. - Vi vill hjälpa dig.
Imperiets indoktrinering är svår att få bukt med.
Vänta... Det här är ett hjärngissel!
Det är en mitigator 6-O-2.
En icke-invasiv behandling, nyligen godkänd för rehabilitering.
- Det är ett hjärngissel! - Det är ett liknande instrument.
Men på låga volttal kan det bidra till att mildra vissa trauman.
Du ser fina färger, hör ett litet surr, och upplever snart stor lättnad.
- Ni tänker radera min hjärna! - Inte då! Det här är inte Imperiet.
Det är ett botemedel. Jag har själv fått behandlingen, och det var styrkande.
Låt mig förklara. Jag ville bara bidra!
Det tar bara en liten stund.
- Jag är här när du vaknar. - Ni förstår inte.
Hon lurade mig i fällan!
Snälla ni, jag ville bara bidra.
Hon lurade mig.
Du lurade mig.
Varför lurade du mig?
Snälla...
Han som verkade klarade sig så bra.
Du gjorde det rätta.
Tack.
Det här kommer att hjälpa honom.
Ja, det kommer det.
Du är en heder för programmet.
Det känns fint att för varje misslyckande, finns en framgång som du.
Det här bör ge honom viss lindring.
Ska vi?
Får jag stanna?
Trots återfallet är han min vän. Jag bryr mig fortfarande om honom.
Såklart du gör. Ja, visst får du stanna.
Vi ska till ett mandaloriskt gömställe. Tack vare såna överlevde vi exilen.
- Jag känner till dem. - Du kommer som min gäst.
- Lever de enligt de gamla sederna? - Ja.
Det går smidigare om du har hjälmen på. Lita på mig.
Självklart.
Stopp där.
Du är en avfälling, Din Djarin.
Inte nu längre.
- Jag har varit i gruvorna på Mandalore. - Omöjligt.
Gruvorna störtade in under utrensningen. Det vilar en förbannelse över planeten.
Lögner, avsedda att hålla oss kvar i exil.
- Det kanske är du som ljuger? - Han talar sanning.
- Jag bevittnade det. - Och vem är du, nattuv?
Jag är Bo-Katan från klanen Kryze.
Din ätt har lämnat vägen. Ni är avfällingar båda två.
Vi har varit vid de levande vattnen.
Här är beviset.
Vi får se.
Din Djarin hävdar att han har badat i de levande vattnen.
Är det sant?
Ja. Jag har bevis.
Jag bevittnade det. Han föll ner i djupet och jag drog upp honom.
Han talar sanning.
Det är de levande vattnen.
Din Djarin, du har gjort bot.
- Detta är vägen. - Detta är vägen.
Och Bo-Katan Kryze...
Enligt Läran har även du gjort bot.
Men jag följer inte vägen.
Badade du i vattnen?
Ja.
Och har du tagit av dig hjälmen sedan dess?
Nej, det har jag inte.
Då får du vistas i vårt gömställe och leva som dina förfäder gjorde.
Du är fri att gå när du vill.
Fram till dess är du en av oss.
Välkommen, Bo-Katan från klanen Kryze.
- Detta är vägen. - Detta är vägen.
Översättning: Magnus Lässker Svensk Medietext