Знаєте, за що я люблю Нью-Йорк? Тут ніколи не пізно йти до мрії.
А ще за квіти на смітниках. Люблю лілії.
І пастрамі.
Пейдж переїхала в Нью-Йорк, бо мріяла стати письменницею,
а тепер і її сестра Еббі,
акторка-початківка з Ошкоша, Вісконсин,
переїхала сюди, щоб здійснити свою мрію.
Так, сьогодні мрії справді збуваються.
Надіюся, тільки не мої.
Учора мені примріялося, ніби мною витирається серветка.
Коротше, Пейдж дуже зайнята. Вона всіх готує,
бо сьогодні тітка Еббі прийде в гості.
О ні! Це ж мої мріяння!
Агов, діти! Скоріше! Ідіть сюди! Сніданок гото…
Мамо, домашнім голосом.
А то видно ту грушку в тебе в горлі.
Це скоріше куряча гомілка.
Оуе… Вибач. Куди ти несеш вазон?
Це в нову квартиру Еббі.
Я знаю, що в неї все вмирає, але він витримає.
Його хіба що з мосту скинути.
Що це в тебе у волоссі?
-Ниточка? -Картопля.
Дай з'їм.
Тільки уявіть: Еббі від народження жила в Ошкоші.
Усе її життя зміниться.
І справді. А ще сьогодні життя може змінитися не лише в неї.
У тебе сьогодні важлива зустріч з видавцем.
Я хвилююся, та намагаюся не мати зайвих надій.
Повинна мати.
Видавець прочитав твоє розслідування про мера
-і тепер хоче, щоб ти написала книжку. -Добре.
Ти вже виробила автограф для читачів?
Пакуй валізи в рекламний тур по країні.
Вони дуже довгі.
Діти, що за дурниці? Ніхто нікуди не їде.
А ще треба врешті сказати Марвіну, що ти йдеш з газети.
Та ну вас, це ж лише зустріч. Годі про мене.
І взагалі, сьогодні день тітки Еббі.
Вона вже приїхала, і сьогодні ми з нею побачимося.
Із Середнього Заходу На схід приїхала гостя заради мрії
-Вона всіх вразить -Тітка Еббі
Ух! Це чудово Поставимо тарілку
Втиснемо її між нами Уже не можу дочекатися
Яке щастя
Сьогодні хай вона почувається Майже як у рідному місті
А цей вазон допоможе вашій тітці
Бо вона не зможе Ні вбити його, ні втопити
Усе йде як треба Мов фанати до Бродвейського театру
Ох, усе йде як треба Ох, вона далеко зайде
Усе йде як треба Бо вона для цього створена
Ох, усе йде як треба І скоро вона стане великою зіркою
О так Не хочу про серйозне, та, здається
Сьогодні ще щось буде Щось дуже серйозне
Мамина зустріч
Подивіться на мою дружину У цій блузці
Вона поб'є всі рекорди У видавництві
БЕСТСЕЛЛЕР ПЕЙДЖ ГАНТЕР
Стане успішна
Усе йде навіть краще Ніж можна було спланувати
Тепер ми тебе покажемо Усьому світу
Наша мама користується попитом
Усе йде як треба Як майбутні фанати по автографи
Усе йде як треба І ми знали, що так буде
Усе йде як треба Усе так вчасно
Ох, усе йде як треба Усе точно буде добре
А якщо тому й кажуть Що успіх має гіркуватий присмак?
У мене квиток у перший ряд Я що, відмовляюся від свого місця?
Тепер ми тебе покажемо
-Усьому світу -Здається
Сьогодні ще щось буде Щось дуже серйозне
Ми тебе покажемо
Це моя дружина
Вона поб'є всі рекорди У видавництві
Усе йде як треба
Іде як треба, о так Усе йде як треба
Здається, я знаю, що зробити для тітки Еббі
на десерт «Вітаємо в Нью-Йорку».
-І я. Крокембуш! -Жувальну гумку!
Гумку? Ні, нізащо.
Чому? Гумку всі люблять.
По-перше, улюблениця тітки Еббі – я,
тому мені видніше, чого їй хочеться. І це крокембуш.
Улюблениця тітки Еббі? Я її найкращий друг.
До того ж на твій дурний крокембуш треба 23 яйця й чотири години часу.
Хто має стільки часу? А яєць? Велика Птаха?
Чекайте, а що таке крокембуш?
Я, звісно, знаю, а от тато, схоже, ні. Поясніть йому.
Це вежа з профітролів, склеєних карамеллю.
У «Сполученому Королівстві Торту» він був у «Тупо важкий тиждень».
Ось що ми зробимо.
Дайте мені список усіх інгредієнтів – і зробите два десерти.
Сходжу в магазин, поки ви в школі.
-Але це не кулінарне змагання. -Домовилися.
Це змагання, яке визначить улюбленця тітки Еббі. І Коул програє.
Готуйся, бо тобі гумка.
Знаєте, я віднесу його Еббі прямо зараз.
Зараз? Вона ж прийде ввечері.
Знаю. Та це дарунок на новосілля. Треба його віддати в новій оселі.
І вона в місті вже два дні, а я й досі її не бачила.
Вона невинна, наївна ошкошнянка.
Їй 34 роки. Вона проб'ється.
Я її навідаю і піду на зустріч.
Тільки візьми поїсти.
І плямовивідник – на випадок, якщо вся забризкаєшся їжею.
Ага. Слушно.
Трохи тобі, а тепер знов мені.
О боже. Бітсі… вам дати іншу виделку?
Навіщо? Годуючи Шемпейна фуа-гра, я проявляю свою любов.
І що ти взагалі хочеш? Не бачиш, що я дуже-дуже зайнята?
Бачу, хтось трохи лишив для мамуні.
Прийшов ваш піаніст.
-Мій пеніс? -Ваш гравець на піаніно з салону.
Його звати Ґімбл. Хоче з вами поговорити.
Добре. Хай заходить.
Добридень. Вибачте, що турбую, міс Бренденгем.
Та зі мною стався нещасний випадок. На жаль, якийсь час я не зможу грати.
Я допомагав шурину перенести будку й зламав зап'ястя.
Він не сказав, що всередині був пес.
О ні. Яка прикрість.
-Звільни. -Ага.
Чекайте, чекайте. Я знаю, хто зможе мене замінити.
Моя дружина Девора. Вона вродлива й талановита.
Обдарована музикантка. Повірте, вона неймовірна.
Швидко когось знайти може бути важко.
Добре. Надіюся, не підведе.
У мене сьогодні важлива зустріч у салоні.
Налажає – звільню обох.
Ні-ні-ні. Лишився одненький шматочок.
Зробімо, як «Леді та Блудько».
КИТАЙСЬКІ СТРАВИ – РИБА АЛКОГОЛЬ
Вітаю. Не знаю, чи я там, де треба.
Я шукаю молодшу сестру, яка переїхала в Нью-Йорк, щоб стати акторкою.
Коротше, вона неймовірно крута.
О так. Це я.
-Ти приїхала! -Я приїхала!
Заходь! Я дуже хочу показати тобі квартиру
і познайомити зі співмешканцями.
У тебе більше одного співмешканця?
О так! Боже, аякже! Тому я й плачу лише 2 000$ на місяць.
Це власники.
Містере і місіс Мандельбаум, це моя сестра Пейдж.
-Дуже приємно. -Голосніше. Кажи голосніше.
-Дуже… -Ні, вони не почують.
Дуже приємно.
-Не чують. Голосніше. -Добре. Голосніше.
Дуже приємно, містере і місіс Мандельбаум.
Що? Добрий день.
Нарешті.
Привіт, Пейдж. Я діджей Гайні.
Я міксую для вас.
Трохи пошуміть.
Це ви написали?
Ого, як голосно.
У цьому місті стільки талантів.
Знаєш що? Показати мій куточок?
-Куточок? -Ага. Ходімо, подивишся.
Бувайте, містере і місіс Мандельбаум. Я піду покажу Пейдж свій куточок.
Прийшли.
Тут тісно, але затишно. І вікно є!
Запах з рибного йде прямо сюди.
Скажи? Мені дуже подобається.
-Це від Оуена. -Дякую.
Правда ж, тут чудово?
Пейдж, я змогла. Я акторка й живу у «Великому яблуку».
Я тобою пишаюся. У Нью-Йорк переїжджають лише сміливі.
Дякую. Авжеж,
я лише в 34 роки наважилися зробити те, що ти змогла у 21 рік, але…
Тобі, мабуть, треба на роботу, а я тут базікаю.
Ні, в мене сьогодні звичайна зустріч.
Знаєш, чого я тут не бачу? Поливалки.
Раз є рослинка, то й поливалка потрібна.
-Пусте. Поливатиму з чашки. -З чашки? Еббі!
Ти здуріла? Ходімо, купимо тобі поливалку.
Добре. Чекай… нам же не треба їхати на метро?
-Ти й досі боїшся метро? -Ні-ні. Не боюся.
Та, розумієш, я не дуже люблю, все, що під землею, і поїзди,
і коли навколо люди.
-Еббі. -І круті сходи.
Мені від них…
-Еббі! -І я весь час думаю:
«А якщо я всіх затримаю, бо проїзний не працюватиме,
і люди позаду почнуть лаятися?».
Добре. На метро не поїдемо.
Як хочеш. Ходімо.
Ну що ж. Список довгий.
Може, цей крокембуш можна тут просто купити?
Не схоже. А от гумка продається…
Ні, ні. Просто куплю інгредієнти.
«ЗАБРУДНИСЯ» САДОВИЙ ЦЕНТР
Це ніби дурниця, але поливалочка –
доказ, що ти тепер тут живеш.
І не кажи. Я мушу йти.
-У тебе, до речі, зустріч. -О ні. То нічого.
Знаю! Купимо тобі нью-йоркський бейґл.
Не можу. Сьогодні справжній фотограф
з «Великого яблука» знімає мій портрет.
Уявляєш, це коштує дешевше, ніж в Ошкоші.
Тривожний дзвінок.
Що це за підозріло дешевий фотограф?
Його звуть Лестер Позі,
каже, що живе десь далі від центру, мушу їхати, щоб устигнути.
-Де це «далі від центру»? -Десь на 189-й вулиці.
Це не далі від центру. Це в Олбані.
Схоже на шахрайство. Де ти його знайшла?
У чаті «Нью-йоркські нуби». Кльово, правда?
Ну, все. Цей тип спершу здавався шахраєм, а тепер уже серійним убивцею.
-Еббі, не можна до нього їхати. -Пейдж, я сама дам собі раду.
Я викладала сценічний бій в театрі в Ошкоші, так що ха-я!
-Пам'ятаєш? -Так, аякже.
Розбила малому носа, його мама розсердилася.
-Так. Я так треную. -Тут тобі не літні гастролі.
Я знаю. Тут «Велике яблуко».
Ебз, ньюйоркці його так не звуть. Я їду з тобою.
А як же твоя зустріч?
А як твої внутрішні органи? Я їду з тобою.
Ну, як знаєш. Ходімо!
Діти! Я приніс вам усе для десерту.
Тільки пам'ятайте: це не змагання.
-Ану не чіпай мої яйця! -Ти про ці яйця?
Коул! Коуле, перестань! Ні! Ні!
Ти не розумієш, які вони важливі.
Ти робиш гумку. Вона її пожує й виплюне.
Це буквально сміття.
Тітка Еббі подумає, що ти її ненавидиш, просто вкусивши
твій крокем-блюй.
І знаєш, хто допоможе їй позбутися гидкого смаку в роті?
-Гумка. -Ну, все.
Якщо готуватимете в такому настрої,
то хоч приберіть після себе.
Авжеж, тату. Можу почати витирати підлогу пикою Моллі.
Не хочу тебе розчаровувати, та я тебе зроблю.
Битва десертів почалася! Прокляття!
«БРЕНДЕНГЕМ»
Міс Бренденгем, я Девора.
Я така рада виступати у вашому салоні.
-Не сумніваюся. -Я завжди любила…
Ну, все. Тут не жіночий клуб.
Гелен, ходімо туди.
Представники «Капшо Файненшл» будуть уже скоро.
Вони погодилися на ваші розцінки.
Справді? Я попросила втроє більше, ніж зазвичай.
І хто тепер «файненшл»?
Але сказали, що хочуть побачити салон і почути живу музику.
У них буде коктейльна вечірка
для підрозділу управління кредитами.
Скорочено П-У-К.
Вечірка для ПУКів.
Мабуть, хочуть побачити, чи влізуть калькулятори. Задроти.
Вітаю в чудовому готелі «Бренденгем». Я Девора Ґімбл. Загубіться в музиці.
Дуба! Дуба, дуба, дуба О, а! О, а! О
А-дубі-ді дуба
Гелен, чому вона… Що це таке?
Думаю, вона співає скет.
Скет – імпровізований джазовий спів,
коли голосом імітують музичний інструмент.
Хороший скет – це впевненість, пристрасть і вміння белькотіти.
Тобто просто потрібен рот.
О-о-о, е-и-а-о-у, оу
Е-и-а-о-у
-Вона співає абетку? -Начебто тільки голосні звуки.
Виведи її звідси.
«Капшо Файненшл» привабила саме жива музика.
Звук такий, ніби птах перетворюється на людину.
У «Фотографа Лестера Позі» нуль відгуків онлайн.
Фотограф з прізвищем Позі?
ОУЕН УДАЧІ НА ЗУСТРІЧІ!
-Хто це? -Та ніхто. Оуен.
Які жахливі затори.
Вибачте, сер. Можемо зрізати на Ріверсайд.
-Зазвичай там у цей час вільно. -Як ти все це знаєш?
Ти теж з усім розберешся.
А ще завжди можна поїхати на метро.
Ну, не знаю. Мабуть, краще ходити пішки
-і їздити по «Яблуку» на таксі. -По Нью-Йорку.
Жити тут і не користуватися метро –
це як поїхати в Ошкош і не з'їсти місцевого сиру.
Я б зараз з'їла сиру.
О так. Сиру у фритюрі.
З кіоску Опи на ярмарку.
Ох, Опа.
Діти, ви й досі готуєте?
Так. Я доводжу карамель до ідеального кольору.
У мене добре виходить.
А я обертаю гумку навколо пальця. Буквально.
Ого! Скільки посуду.
Сковорідку буде важко відмити. Моллі, ти перепалила цукор.
То була перша спроба, та я з усім розібралася.
Ха! Схоже, в тебе ні крока, ні буша!
А чому ти викинув стільки гумки?
Це я так готую.
Кінцевий продукт буде феноменальний. Я перфекціоніст.
Чим це пахне? А, точно. Жалюгідністю.
Діти, не треба сваритися. Спокійніше.
Нам же весело, правда?
Я – ніби шеф-кухар Іду до перемоги
Коуле, ти втомлений
Не хочеш Узяти вихідний?
Що? Ні, я не поступлюся
Глянь на мої руки Це моя гумкова година
Мою шкіру не пробити Майже як твій заварний крем
Ти на мене женеш Лише тому, що я крутіша
Ти невпевнений і слабкий З тобою каші не звариш
Ох, оце припекла Майже як свою карамель
Починай спочатку Потім я помахаю тобі ручкою
Ні, я не посиплюся Готуючи під тиском
Ти хоч колись бачив Свіжіші профітролі?
-Серйозно, Коуле. Глянь, які свіжі. -Ні, не гляну.
Ось він, ласий шматочок Хай тече слинка
Розігріваємо кухню Стає гарячіше
Температура йде вгору Тісто піднімається
Вийшов зі мною на кулінарний двобій? Навіть не намагайся
-Я можу допекти -Ні, я можу допекти
Ні, це я можу допекти Тобі
Я можу допекти
-Ні, я можу допекти -Ні, це я можу допекти тобі
Ну все, діти Заспокойтеся
Ви ж обоє Мої син і дочка
Я неймовірно гордий
І не треба прикидатися Щоб щось зготувати
Головне Що вам весело
Тату, прошу, не треба.
Готуйте разом
-Мов сіль і перець -Тату.
Готуйте крокембуш Або гумку
О боже.
Вибач, тату, я краща за нього Крокембуш переможе
Гумка їй смакуватиме Вона назве мене улюбленцем
Ось він, ласий шматочок Хай тече слинка
Розігріваємо кухню Стає гарячіше
Температура йде вгору Тісто піднімається
Кулінарний двобій?
-Навіть не намагайся -Не намагайся
Діти, серйозно, треба прибрати.
Привітики.
-Ви, мабуть, Еббі. -Так. Це я!
Я Лестер. Назнімаю вам портретів.
А це моя сестра Пейдж.
Цікавий факт: я називала її «бро», доки вона не пішла в коледж.
А потім вона стала «братуха». Так же кажуть?
Здається… Ой, вона не усміхається.
Ви – Лестер Позі, так? Це ваше цілком справжнє прізвище?
Без-смурф-нівно. Заходьте.
Справжнє, аякже.
До речі, я не «нью-йоркський нуб», як моя сестра, ясно?
Я тут живу давно й знаю, як влаштований світ.
Ванна отам.
Можете йти готувати перший образ.
Отам? Справді? Добре.
Ми невимушено позадкуємо до дверей.
Усе в порядку?
Так. А ви в порядку?
Так. Ну, я ж не вдарився об ручку дверей.
Саме так. Не вдарилися. Я вдарилася. Заходь, Ебз.
Він ніби приємний.
Засіб від облисіння, напроксен посиленої дії, ватні палички.
Навіщо стільки зубних ниток? Скільки в нього зубів?
Чому ти в медичній формі?
Мій перший образ. «Лікарка, яка не знає, що гарна».
О, так. Ця лікарка й не уявляє, яка вона приваблива.
Скажи? Лестер помітно нервується, але справляє приємне враження…
Окей.
У мене все готово.
Уже виходжу!
Пейдж, будь ласка, заспокойся. Усе буде добре.
-Я залишаюся тут. -Щоб і далі нишпорити?
Ні. Хочу пісяти.
Вітаю.
Ви, мабуть, Капшо. А ви, мабуть, Файненшл. Жартую, жартую.
Напевно, ви обидва Ніли.
Словом, надіюся, вам подобається в моєму салоні.
Погодьтеся, це ідеальне місце під вашу вечірку для ПУКів.
Ба-да-да-да-діп-ба
Не переживайте. Її не буде.
Схоже, в неї вже закінчуються випадкові склади.
А, ні. Ще є.
З'їж сандвіч з солоними огірками…
Прекрасно. Чудово.
Чуєте, Еббі! У вас є таємний шанувальник. Угадайте, хто.
-Хто? -Камера!
Ідеально. Ну,
думаю, знімків «бізнеследі, яка не знає, що гарна», уже достатньо.
Піду поміняю акуми. Це сленгове слово для акумуляторів.
Можете перевдягатися в інший образ.
Прекрасно! Як класно.
Бачиш, Пейдж? Я казала, що все буде добре.
Не знаю, Ебз. Мені й досі здається, що він щось приховує.
Чорт. Знову.
-О боже. -Ой-ой.
Що це таке?
А сама як думаєш?
Такі штуки адвокати показують у пластикових пакетах
як «доказ А» на суді про вбивство!
Закладаюся, під цим покривалом таких штук ще багато.
Пейдж, ні. Він от-от повернеться.
Вибач. Я подивлюся.
-Так. Ходімо. -Так.
Акуми вже…
-Сценічний бій! -А чому ви йдете?
Я вам поясню.
Ми зазирнули під оте покривало й знайшли ваші цяцьки.
-Ваш стіл жаху. -О ні. Я можу пояснити.
Тримайте руки, щоб ми бачили,
і пояснюйте, поки ми задкуємо звідси.
Де друга рука? Добре. Он вона.
Еббі, кажи, чи є дверні ручки.
Послухайте. Будь ласка.
Насправді мене звати не Лестер Позі.
-А Лестер Шоу. -А я казала!
А ще ви не фотограф-портретист?
Ні. Тобто так, але, розумієте… Я покажу.
Песики-бусічки й котики-масічки.
Чекайте, а нащо це?
Насправді я знімаю портрети тварин.
А це – щоб собаки дивилися в камеру.
Я подумав, якщо скажу правду, ви не схочете зніматися.
Я переїхав у Нью-Йорк знімати людей, але потрапив у цю сферу.
Відтоді пройшло вже 20 років, і ви – мій перший клієнт-людина.
То ви через це так нервуєтеся?
І так дешево знімаю. І саме тому роблю це під прізвищем нареченої, Позі.
Джозі мене дуже підтримує.
І тому у вас немає відгуків онлайн.
Еббі, вибачте, що я збрехав.
Я лише хочу влучити по м'ячу, розумієте? Як у бейсболі.
Я ж не молодшаю.
Я вас дуже добре розумію.
Мені дуже жаль, Лестере.
Еббі, пробач, що я думала, ніби ти не даси собі ради.
Нічого, братуха. Ти мене оберігаєш.
Не хочеться вас переривати, та в мене клієнт на 16:30,
треба закласти м'яса за комірець.
-М'яса? -Так. Новий клієнт.
Трохи яловичого фаршу під комірцем допомагає зняти напругу.
Що, вже майже 16:30? У мене зустріч о п'ятій,
а ми ледь не за сто кварталів!
Не можу повірити, що я марную таку можливість.
Таку можливість?
Ти ж казала, що то звичайна зустріч.
Ні. Це зустріч з видавцем про написання книжки.
Що? Ти хочеш написати книжку ще з десяти років!
От лихо, забагато м'яса.
Пейдж, як ти таке допустила?
Мабуть, намагалася відволіктися,
бо треба було стільки всього обміркувати.
-Але ж ми тобі купили поливалку. -І вона чудова.
Але, братуха, це ж твоя мрія! Якщо боїшся, що тобі скажуть «ні»…
Я боюся, що скажуть «так»!
Якщо я писатиму книжку, моє життя зміниться, а я його люблю!
А якщо доведеться покинути сім'ю, звільнитися заради рекламного туру?
І якщо поки я допишу книжку, діти виростуть, а я не побачу?
А якщо Коул вивихне собі ніжку?
Він весь час стрибає з дивана! Я це ненавиджу!
-Пейдж, тебе понесло. -Вибач.
Послухай. Я твоя сестра. І знаєш що? Я тепер тут живу.
Тому ми з усім розберемося – разом.
Якщо хочете, можете лишатися, але я попереджаю.
М'яса буде більше.
Авжеж. Ми вже йдемо.
Нате. Я їх даю всім новим клієнтам.
Це шарфик, на якому написано: «Дай голос». Як команда собаці.
Дякую!
Пейдж, рушаймо. Часу мало.
Не знаю, Еббі. Ми не встигнемо.
Може, я й не знаю, де ми, чи куди їдемо,
чи як доїхати, але я знаю от що.
Ми встигнемо на зустріч. Я все зроблю. Їдьмо!
Скільки ще вона тут буде?
-Прошу, скажи, що вона скоро доспіває. -Не знаю.
Не можу зрозуміти, чи це все – одна пісня, чи декілька, чи…
З мене досить!
Іди й забери в неї мікрофона, Гелен.
Вибачте, Деворо. Можете вже закінчувати?
-А бапа, можете… -Ні-ні. Не треба.
Бітсі просить вас…
-Бітсі! Бітсі! Бітс! -Не треба.
-Гелен! Ха-ха -Заберіть від мене мікрофон.
-Скажіть «буп»! -Ні.
-Один маленький «дуп»? -Ні.
-Один манюній «буп»? -Добре. Буп. Усе, перестаньте.
-Ступ! -Стоп.
-Ступ! -Та годі!
А-дубі-дубі-дубі-дубі Дубі-ду-воп! Так
Поклоніться.
Як весело.
Схоже, вечірка для ПУКів наша.
Ми нізащо не встигнемо. Може, це й на краще.
Ти ж знаєш, що я беру з тебе приклад? Боже, я думаю, що ти крута
Подивися, скільки всього ти робиш У тебе стільки справ
Ти живеш у замку Ти мама й дружина, легко й просто
Ганяєшся за новинами Публікуєш заголовок за заголовком
Мабуть, я твоя фанатка
І я приїхала сюди через тебе Ти надихнула мене зробити, як ти
Ти завжди ризикуєш Живеш так, ніби не маєш що втрачати
Тому що ти
Однією ногою завжди за дверима
Знаєш, що шукаєш
І я дивлюся на тебе Щоб пробувати бути впевненою
Що я можу прагнути більшого
Ти вільна йти до мети А я вагаюся
Чи не буде так, що я піду до мети І за це заплатить моя сім'я?
А якщо буде складно Мати стільки зобов'язань?
Якщо я доб'юся успіху То можу захлинутися стресом
Усе може скінчитися погано
Це тільки перший крок Усе робитимеш поступово
І коли вийдеш на вершину, побачиш Що змогла подолати підйом
Тому що ти
Мусиш однією ногою бути за дверима
-Заради цього ти працювала -Я працювала
Хто?
Хто може передбачити Що ще тебе чекає?
Виходь однією ногою за двері
Ех, які довгі затори. Зупиніть автобус!
Автобуси так не працюють. І ми вже п'ять хвилин нікуди не їдемо.
Я знаю, що робити.
-Поїдемо на метро! -Точно?
Тобто чи почуваюсь я…
Так. Але це важливо. Ходімо!
77-А ВУЛИЦЯ СТАНЦІЯ 456
Проходьте.
-І ви хочете пройти. -Еббі, йди.
Добре!
-Тепер чекай. -Чому всі злі?
Краще не сідай Вони з клопами
Розчепірив ноги? Хай затисне оце колінами
Нічий четвертак.
А де ви будете Коли настане судний день?
КІНЕЦЬ БЛИЗЬКО
Ворушися.
Тепер ти Ти мусиш однією ногою увійти у двері
Чого ти чекаєш?
За одним Маленьким кроком іде наступний
І зрештою Принаймні ми з тобою можемо сказати
Якщо ми однією ногою Вийшли за двері
Значить, і другою теж вийдемо
Думаю, тепер треба бігти. Мчати. Швидше.
Я Пейдж Гантер.
У мене зустріч о п'ятій.
-Я про вас повідомлю. -Прекрасно.
Якраз матиму час, щоб перестати пітніти.
Тут безплатна кава. Дуже мажорний офіс.
Ну що це!
Чекай, Оуен дав мені плямовивідник.
Він у сумці. Та ну.
Не думаю, що тут допоможе плямовивідник.
-І що робити? -Придумала.
Пейдж Гантер, ви готові?
Так. Готова як ніколи.
-І… готово! -У мене теж!
Добре. Хто перший?
-Напевно, Коул. -Може, хай Моллі перша.
Найсмачніше буде наостанок.
Якщо не можете вирішити, я виберу.
Коуле, показуй.
Добре. Дивіться. Представляю вам гумку.
Ого, вона точно синя.
До зубів добре липне, правда?
Не можу відкрити рота.
Так. Гумка так і поводиться.
Що ж, черга Моллі.
Ага, супер. Дивіться.
Моллі, таке апетитне! Перенесеш на стіл?
Краще хай тут і стоїть.
Щоб ніхто не чіпав і не совав.
-Підтягну трохи ближче. -Стій!
О ні! Вибач.
Ти тут ні до чого.
Пригоріло стільки карамелі,
що в мене не лишилося, чим склеїти профітролі.
Не можна це давати тітці Еббі.
Мабуть, нагодуємо її Коуловою гумкою.
Жартуєш? Цим жувальним сміттям? Мою гумку не можна їй давати.
Вона занадто гумова. Що ж робити?
Ми зробили два десерти, а не маємо навіть одного.
Мабуть, новим улюбленцем тітки Еббі стане кузен Фред.
Він її не заслуговує.
Він пахне супом і каже «гурок» замість «огірок».
Чекайте. Я придумав.
Ви приготували крокембуш!
Тільки це крок-гум-буш.
Я зробив гумку, і ми склеїли нею крокембуш Моллі.
Команда. То не було змагання, та якби було, перемогли б обоє.
Що? Мій племінник з племінницею – кулінарні генії?
Оце так! Можна скуштувати?
-Авжеж. -У мене є тост.
За мою дружину, майбутню надзвичайну письменницю. Люба, я тобою пишаюся.
Я пишу книгу!
Не знаю, про що, але пишу!
Дякую молодшій сестричці Еббі, що штовхнула мене через фінішну лінію.
Я завжди знала, що ти зможеш.
Так смачно!
-Мабуть, жуйте, та не ковтайте. -Краще виплюньте.
-Я принесу урну. -Пізно!
Глянь, які свіжі.
Ласий шматочок
Хай тече слинка
Розігріваємо ку-ку-кухню Стає гарячіше
Температура йде вгору Тісто піднімається
Вийшов зі мною на кулінарний двобій? Навіть не намагайся
-Я можу допекти -Ні, я можу
Ні, це я можу допекти Тобі
-Я можу допекти -Ні, я можу
Ні, це я можу допекти Тобі
Ось він, ласий шматочок
Що?
О боже.
Ні, це я можу допекти Тобі
Ось він, ласий шматочок
Ласий шматочок
Ось він, ласий шматочок
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька