Išsivalysiu dantis ir susišukuosiu
Išeisiu pakvėpuot grynu oru
Susitvarkiau kambarį, kad mama…
Mama, būk gera.
Šiandien - šeštadienis
Kupina nuotykių diena
Palaipiosiu po medžius Su savo geriausiu draugu
Galėčiau žaist čia amžinai
Nereikia nė kamuolio Man ir taip gerai
Pagauk mane, jei gali
Esu greitesnis nei galvojat
Šeštadienis - jėga!
Taip!
Kas ant akmenėlio šliaužia? Įdomu pažiūrėti
Susigalvosiu daugybę nuotykių Niekas manęs nesustabdys
Nėra kada užkąsti Nėra kada atsigert
Aš tik trokštu laisvės
Tiesą sakant, jaučiuosi ištroškęs.
Ištroškęs nuotykių
Palaipiosiu po medžius Parke galiu būti savimi
Galėčiau žaist čia amžinai
Nereikia nė kamuolio Man ir taip gerai
Šiandien - smagiausia diena Galiu bėgioti ir žaisti
Man niekas nerūpi Esu laisvas kaip voveriukas
Mylimiausia diena
Šeštadienis!
Taip
Galėčiau žaist čia amžinai
Nereikia nė kamuolio Man ir taip gerai
- Ne! - Ką?
Nenukreipk į mane to daikto.
Šito? Mano ponia, čia niekas kita kaip nudrožtas pagaliukas.
Nesiartink prie manęs su tuo daiktu.
Tai - tik žaislas.
Aš pakelsiu.
Sakiau nesiartinti prie manęs.
Gerai. Jums viskas gerai?
Koulai, bičiuli,
patrauk nuo šios ponios savo akivaizdžiai žaislinį kardą.
- Sveikas, tėti. - Sveikas, sūnau.
Iš kur man žinoti, kad jis žaislinis,
kai jis iššoka iš krūmų ir ima juo mojuoti man prieš nosį?
Vaikas tik žaidžia. Jo kardelis - nė kiek nepavojingas.
- Nepavojingas? Nukirsiu tau liežuvį. - Koulai.
- Jis nemojavo jums prieš nosį. - Jis iššoko, puolė prie manęs…
Jis nepuolė prie jūsų,
tik paėjėjo link jūsų, norėdamas pakelti jūsų krepšį.
Tik nereikia rūpintis mano krepšiu.
Verčiau kontroliuokit savo sūnų.
„Kontroliuoti“?
Ponia, manau, jau išsiaiškinome, kad jums nebuvo jokios grėsmės.
O aš išsigandau. Tai - nenormalu.
Pasakysiu jums, kas yra nenormalu.
Nenormalu išsigąsti vienuolikamečio su žaislu.
Kas jus taip išgąsdino? Na, galėčiau numanyti.
Ne. Dabar jūs bandot…
- Tik nereikia įsivaizduot, kad… - Įsivaizduot ko?
Ponia, visiems būtų geriausiai,
jei jūs eitumėte toliau savo keliu
ir leistumėte mums tęsti savo svarbius darbus Centriniame parke.
Labai ačiū.
Geros jums dienos.
Kas tai moteriai nepatiko?
Žinai, gal ji turi alergiją voverėms.
Ypač voveriukams nenaudėliams, kurie plėšikauja mano parke!
Tokius aš vadinu voveriūkščiais. Tu mano voveriūkštis.
Aš neplėšikavau. Pone, aš tik klajojau.
Na, ir klajok sau toliau.
Myliu tave, tėti. Pasimatysim namie!
Gerai. Sėkmės, Koulai!
- Ar tai pirmas kartas? - Jo, pirmas.
- Turbūt tau reikėtų… - Jo. Reikėtų.
Šiaip jau turėčiau dabar įkišti savo trigrašį
ir paaiškinti, kas nutiko, galbūt net giliau tai panagrinėti,
bet šįkart, manau, leisiu tai padaryti Ouvenui. Taip.
Kodėl ji išsigando? Ką ji pagalvojo?
Ji gyvena mieste Ir turi būt pripratus prie ginklų
Pripratusi prie peilių Ir prie akių raiščių
Tai tebuvo kardelis Kas tau negerai?
Galiu lažintis iš savo galvos
Ji nebūtų taip sureagavus Į šviesiaplaukį vaiką
Jis yra juodaodis berniukas O ne baidyklė
Ir ne Džonas Su mėlynom akim
Reikia turėt proto Išsigąst mažo berniuko
Tik noriu pasakyt Kad jūsų įtarimai yra nepelnyti
Visiškas absurdas
Kad kai kurie žmonės Vis dar taip elgiasi
Tai poniai saulės spinduliai Yra pavojingesni
Už mano sūnaus kardelį
Tai kuo jis kaltas? Ir kodėl?
Būkim sąžiningi ir dori
Nereikia atimt Iš juodaodžio berniuko džiaugsmo
Prisimenu vėl ir vėl
Velnias, tai nutinka vėl ir vėl
Velnias, kaip jam galėjo tai nutikt?
Prisimenu vėl ir vėl
Tai nutinka vėl ir vėl
Žinojau, kad šiame pasaulyje Jam tai nutiks
Jūs norit atimti džiaugsmą Iš mano juodaodžio berniuko
Dabar man teks paaiškint jam Kodėl kiti žmonės taip galvoja
Bijok būti savimi
Nes turi jaudintis Dėl savo odos spalvos
Žmonės kažkodėl bijo
Ir anas štai žmogus Gali iškviest policiją
Jie lieps iškelt rankas aukštyn Ir gal paleis įspėjamąjį šūvį
Taip jau yra Bet leiskite jam džiaugtis vaikyste
Tai siutina mane labai
Ir tik todėl aš norėčiau
Kad mano vaikai augtų Saugioje aplinkoje
Kad jie galėtų būt superdidvyriais Ir kuo tik panorėję
Arba apsimesti burtininkais Ir kad nereikėtų jiems bijoti
Šis parkas yra visų
Negali būt skirtingų taisyklių Baltiems ir juodiems
Gyvenkime visi draugiškai
Visi žmonės yra laisvi Nereikia jų skirstyti pagal vaidmenis
Tai - žaislinis kardas Žaisk su juo, jei nori
Nenuodykit kitiems gyvenimo Nes aš nenoriu
Ir aš tikrai neleisiu
Atimti džiaugsmo Iš juodaodžio berniuko
Prisimenu vėl ir vėl, velnias
Tai nutinka vėl ir vėl
Velnias, kaip galėjo jam tai nutikt?
Prisimenu vėl ir vėl
- Štai tavo mėtinis likeris. - Gerai, nereikės valytis dantų.
Tad, spėju, kad šiandien nebebūsiu reikalinga.
- Tu ką, išeini iš darbo? - Ne.
Tiesiog tu eini į renginį, kuriame nesu pageidaujama, tad aš…
Taip. Fondo „Pagalba tarnams“ vakarėlis.
Jame renkamos lėšos tarnams, kurie padeda savo šeimininkams.
Bilietas kainuoja tūkstantį dol. Tu negali sau to leisti.
Taip, ačiū, kad manim rūpiniesi.
Į sveikatą. Dieve, negi taip sunku jaustis dėkinga?
- Na, iki. Aš išeinu. - Kur tu susiruošei?
Jei tau įdomu, tai - ne tavo reikalas.
Kas čia per dramos?
Tiesiog nesikišk į mano reikalus. Atleisk. Bent jau penkias valandas. Iki!
Ji pasidažiusi lūpas? Ir su šalikėliu? Kur ji susiruošė?
Žinote, ką? Velniop „Pagalbos tarnams“ vakarėlį.
Regis, teks pasivaikščioti. Helen! Taip, juk ją aš ir seksiu.
Taip ir baigėsi.
Ji nuėjo, lyg niekur nieko,
lyg visą gyvenimą taip rasistiškai elgtųsi su vaikais.
Lyg tai būtų nieko tokio!
O Dieve, Ouvenai, negaliu patikėti… Tiksliau, tikiu.
- Žinojom, kad taip bus. - Žinoma.
Tiesiog tai nutiko taip anksti. Tavo mama įspėjo mane, bet tam neįmanoma pasiruošti.
Patikėk, net man buvo šokas. Jis dar visai vaikas.
- Kas dar vaikas? - O Dieve!
Pala, kalbat apie
dvylikametę mergaitę, kuri apiplaukė pasaulį?
Ji turėjo navigacijos sistemą, taip kad tai nesiskaito.
Ne, mes su mama kalbėjom apie tėvų reikalus.
- Paskolas, nuskaitymus, pajamas… - Mokesčius, palūkanų normas…
Gerai, jūs kažką nuo manęs slepiat.
Reikėtų jai pasakyti.
Mole, Koulas parke susidūrė su rasistinių pažiūrų moterim.
Rimtai?
Tėti, galiu pasiskolinti golfo vežimėlį
ir dar ką nors, kuo galima trinktelėti ar stumtelėti?
Gerbiu tavo ketinimus, bet mes patys susitvarkysim.
O Dieve. Kaip jis sureagavo? Buvo labai išsigandęs?
Abejoju, ar jis apskritai suprato, kad ta moteris - rasistė.
- Tai ar tu… - Ką?
Pasikalbėsi su juo? Na, šį reikalą norėčiau patikėti tau.
Taip. Manau, reikėtų su juo pasikalbėti…
- Sveikutis! Bičiuli! - Koulai! Sveikas.
Labas, branguti.
Apkabink mamytę. Myliu tave.
Nėra tam laiko. Mums reikia ruoštis!
Jūs ką - pamiršot? Šiandien vyks „Mėnulio dūzgės“.
Teisingai. Šįvakar - „Mėnulio dūzgės“.
Tad šiandien galvokim tik apie tai,
o apie kitus dalykus pasikalbėsim rytoj.
Pala, kas tos „Mėnulio dūzgės“?
Tikrai, kas tai?
Patylėkite, moteriškės.
Koulai, su moteriškėmis taip kalbėti negražu…
Tiksliau, su moterimis. Aš vėl su savo pamokymais.
Tiek to, aš galiu paaiškinti.
„Mėnulio dūzgės“ yra šventė, kuri vyksta „Voverių ginčų“ pasaulyje.
„VOVERIŲ GINČAI“ PAGALIUKŲ IR ŠAKALIUKŲ SOSTAS
Ši šventė vyksta kas trejus metus, šviečiant pilnačiai,
o joje gali dalyvauti tik seniūnai.
Jos metu skelbiami pranešimai, suvedamos sąskaitos,
konkurentai tampa draugais, draugai - konkurentais.
Koulas nekantriai laukia šios šventės, nes jis vaidins
Vagišių Mozajų, kuris yra Vagių tarybos seniūnas.
AUKŠTESNIS LYGIS
Todėl jis pagaliau gali dalyvauti šįvakar parke vyksiančioje šventėje.
Nepamiršai, tėti? Pažadėjai, kad eisime nusipirkti naujo
ir rimto kostiumo.
Pala, negi dar neturi kostiumo? Ir ginklo?
Šitas daiktas yra durklas.
Mozajus turi turėti tikrą kardą, atitinkantį jo padėtį,
ir tokį kostiumą, kuris įvarytų baimę jo priešininkams.
Apsivilksiu švarius apatinius, jei kartais reikėtų matuotis kostiumą.
Tai jis vilkės dar baisesnį kostiumą?
- Ir turės didesnį bei tikresnį kardą? - Jo.
Ir tamsoje bėgios su juo po parką?
Tiesą sakant, kardo dydis jam nelabai rūpi.
Jam labiau rūpi jo grožis.
Nežinau, jis jau kelias savaites piešia įvairiausius kardų modelius.
Ir visi jie tikrai nemaži, tėti.
Manau, reikia su juo pasikalbėti, Ouvenai. Šįkart ir vėl patikėsiu tai tau.
Gerai.
Eidami į kostiumų parduotuvę pasikalbėsim kaip tėvas ir sūnus.
O jei liks laiko, šnektelsiu su juo ir apie seksą.
Gal dar palūkėk, mielasis.
Sveiki, užsisakėte staliuką iš anksto?
Ne, bet norėčiau staliuko, kad matyčiau tą staliuką,
bet kad tas staliukas nematytų manęs. Na, supratot mane.
Deja, neturime nė vieno laisvo staliuko, ponia.
- Ačiū. - Neaiškink man apie užsakytus staliukus!
Ir nereikia vadinti manęs „ponia“. Mes esam panašaus amžiaus.
Bet mes tikrai neturim laisvų staliukų, po… žmogau… panele.
Aš nežinau, kaip jus vadinti.
O jeigu taip?
Jūs man duodate bilietą? Kam jis man?
- Tai - čekis! - Kas?
Pinigai! Duodu tau pinigų. Dieve. Štai, imk.
Žinote, ką? Regis, ką tik atsilaisvino staliukas.
Prašyčiau čia, žmogau.
- Jūsų meniu. - Eik jau iš čia.
Helen. Žiūriu į tave, ir džiaugiasi mano širdis.
- Spenseri, malonu tave matyti. - Kaip gera būti matomu.
Užsisakyk, ką nori, brangute, bet esu alergiškas krevetėms.
Radai kuo girtis.
Kada pagaliau atiduosi man savo ranką?
Gal po to, kai suvalgysim užkandžius? Po galais, tos krevetės skaniai atrodo.
Viskas gerai. Dėl mylimosios galiu ir pakentėti.
Mylimoji?
Galiu tavęs kai ko paklausti?
- Apie tą nesąmoningą šventę? - Labai juokinga.
Ne, norėjau paklaust, ar tu nepastebėjai,
kad mama su tėčiu kažkaip keistai reaguoja į tą VG reikalą.
VG? Taip, „Voverių ginčai“. Nežinojau, kad pradėjom vartot trumpinius.
Jie paprasčiausiai dėl tavęs jaudinasi.
Gerai. Dabar suprantu.
Tikrai? Ir ką tu supranti?
Mama su tėčiu galvoja, kad esu per didelis „Voverių ginčams“.
Koulai, esi girdėjęs apie rasizmą?
Žinoma, aš ne mažas vaikas. Gal jau pakalbėkim apie mano problemą?
Taip, gerai. Tavo problema.
Galvoju, kad jeigu mama su tėčiu žinotų, ką teko patirti
ir iškęsti Mozajui einant Elerbio Vaiduoklių mišku,
- jie persigalvotų. - Ko gero.
Žiūrėk, tėti! Aš pasieksiu tą šaką.
Nea! Štai taip. Ir vėl nepavyko.
Koulai, sūnau. Aš tave labai myliu. Kaip juodaodis ir tėvas turėčiau…
Ką sakei? Tėti, žiūrėk, išmokau aukščiau pašokti. Matai?
Jo, neblogas šuoliukas.
Nežinau, ar tai yra aukščiau,
bet ar negalėtum taip neskubėti?
Norėjau su tavim pasikalbėti apie vieną dalyką.
Taip džiaugiuosi, kad būsiu Mozajus.
Jis planavo šį vakarą nuo tos minutės, kai buvo išvarytas.
Mozajus buvo išvarytas?
Taip, nes jis turi Raganiaus žymę.
Jį persekiojo tik dėl to,
kad jis toks gimė?
- Keista, kad tai paminėjai. - Ne.
Raganiaus žymė atsiranda tada,
kai sulaužai savo žodį reikaluose su burtininkais.
- Pradėsiu nuo pradžių. - Ne, nereikia nuo pradžių.
Jei nežinai, nuo ko viskas prasidėjo, nieko nesuprasi.
Taigi, prieš Didžiąsias šalnas, kai buvo parašyti pirmieji Rankraščiai…
Koulai! Norėčiau… Norėčiau įsiterpti, bičiuli.
Žinai, kaip Mozajus įveikė iššūkius?
Na, kartais tenka susidurti su tikrais gyvenimo iššūkiais,
ypač tam tikriems žmonėms.
Kaip ir VG.
Žebenkštys yra žemesnės kastos ir turi labai stengtis, kad pakiltų į aukštesnę.
Bandau su tavim pakalbėti ne apie „Voverių ginčų“ pasaulį.
Atėjom!
Koulai! Kol neįėjom…
Nepyk, tėti, nieko negirdžiu, nes širdis daužosi iš džiaugsmo.
KOSTIUMŲ PARDUOTUVĖ
Kostiumai iš visų garsiausių knygų ir fantastikos šou.
„Plazmos kronikos“, „Ūkanoto kalno avelės“ ir „Putpelių karas“.
Štai. Radau VG skyrių. Greitai pasimatuosiu.
Koulai, palauk!
Pažiūrėk į šitą.
Žiauriai įspūdingas.
Ir jokių ginklų. Tiek to. Ką tik pamačiau kainą.
Šiaip jau rinkčiausi dramatiškesnį variantą,
bet mane sužavėjo paprastas šio kostiumo brutalumas. Žiūrėk.
Nieko sau. Labai gąsdinantis ir labai tikroviškas.
Ačiū, tėti.
O šitos sagos - tai mažyčiai ištraukiami durklai?
Pastebėjai? Galiu nepersirengti?
Taip, žinoma, sūnau.
Labiau gąsdinantis nei įsivaizdavau.
Ar judu pasikalbėjot
prieš įsigydami šį ypatingą kostiumą?
Na, mes neturėjome tinkamos progos pasikalbėti.
Taip ilgai vaikštinėjot, o…
- Kalbėjome apie kitus dalykus. - Supratau. Aišku.
Einu persirengti.
Nenoriu, kad iki vakaro jis labai suprakaituotų.
Tik nieko nesakykit!
Jis buvo toks laimingas. Nenorėjau gadinti jam šventės.
Esu jo tėtis. Mano pareiga - kurti jam šventes.
Bent jau pasistengti… Tiek to, tikiuosi,
- supratot, ką norėjau pasakyti. - Žinoma, tėti.
Mielasis, gyvenime būna ne vien šventės,
ir tavo pareiga jį apie tai įspėti.
Gerai tu čia pasakei.
- Esu profesionalė. - Einu, pasikalbėsiu su juo.
Ką, gi, Helen gerbėjas niekaip neatlyžo,
todėl Bitsė staiga išsigando, kad Helen paliks ją vieną.
Dabar ji visaip stengiasi sugadinti jų pasimatymą.
Ji užsisakė gėrimų
ir akylai stebi juos iš po meniu.
Helen, tik tark žodį, ir tavo gyvenimas pasikeis.
Gal pirma pavalgykim? Aš dar nesuvalgiau deserto.
Ką tu… Ne. Liaukis.
Liaukis. Nereikia.
Pala. Kas čia vyksta? Ką tu…
Jo, mergyt, kas yra? Kas tau negerai?
Kaip tau sekas, pasakyk Ko tu norėtum?
Sėdėk ir atsipalaiduok Džiaukis su manim
Aš flirtuoju su tavim Tarp mudviejų tvyro harmonija
Palauk minutėlę
Aš neprašau, kad mane gelbėtum
Tik noriu pabendraut su tavim Ir paskanauti sūrio
Labai skanus sūris.
Aš noriu tave, mažute Užrakint aukštoje pilyje
Noriu gyvent tik su tavim, mažute
Kodėl neklausai manęs? Tavo bosė - pamišusi
Gryna tiesa, mažute Leisk man tave išlaisvinti, mažute
Man reikia tik tavęs, mažute Būk su manim…
Tavo žodžiai širdį glosto Bet nepalikim nesuvalgyto maisto
Verčiau pavalgykim.
Daugiau tau nereiks vedžioti šuns Ir pešioti jai plaukų
Negi nesidžiaugi tokia lemtim
O gal nori, kad Bitsė reikalautų Ją nukritusią pakelti?
Ateis laikas, kai turėsi ją prausti
Aš noriu tave, mažute Užrakinti aukštoje pilyje
Noriu gyvent tik su tavim, mažute
Kodėl neklausai manęs?
Tavo bosė - pamišusi
Ponia, gal norite išsirinkti desertą?
Ne! Aš nenoriu… Dink man iš… Krembriulė.
Ne, pamiršk. Nebegaliu į juos žiūrėti.
Turiu didelių planų Kai Bitsės neliks
Kai ji pakratys kojas.
Liksim dviese su šuneliu
Vienam iš mūsų labai pasiseks
Būsiu žiauriai Žiauriai turtinga
Įpirksiu ančių kepenėlių paštetą. Kaip skanu.
Man reikia tik tavęs, mažute
Turiu šunį vardu Bentlis
Manęs tuo nepapirksi.
Turiu draugiškus kaimynus
- Neįprasta Niujorkui. - Manai? Nagi.
Man reikia tik tavęs
Tai ką pasakysi? Kartu? Amžinai?
Gerai.
- Gerai. - Tėti, kas tau?
Jau penkias minutes kartoji „gerai“.
Kas yra?
Nepyk, bičiuli, aš tik… Labai svarbi akimirka.
Nenoriu susimauti.
Pameni tą įvykį? Kas šįryt nutiko su ta moterim?
Ji buvo labai pikta.
Kaip manai, gal ji turi akių raiščių fobiją?
Manau, kad ji turi juodaodžių fobiją.
Bet kodėl ta moteris išsigando manęs? Aš tesu mažas berniukas.
Viskas labai sudėtinga, sūnau.
Pameni, kai kalbėjome apie stereotipus?
- Koks yra požiūris į juodaodžius? - Taip.
Na, reikėtų tau papasakot priešistorę…
turėčiau paaiškinti kontekstą.
- Gerai. - Ilgainiui šie stereotipai,
kuriuos sukūrė vergvaldžiai ir kuklukslanas,
tapo faktais
ir net padarė įtakos policijos politikai.
Jie bandė įrodyti, kad juodaodžiai kitaip jaučia skausmą,
kad mus galima smaugti.
- Gali patikėti? - Nesąmonė.
Mama yra žymiai griežtesnė, o ji - baltaodė.
Žinau!
Užtruko šimtmetį, kol bendromis
dr. Kingo, Malkolmo X, Muhamadžio Ali ir Džeimso Brauno pastangomis
požiūris į juodaodžius pasikeitė į teigiamą pusę.
Pala, aš juos visus pažįstu.
Dr. Kingas už taiką. Malkolmas X - prieš prievartą. Muhamadis Ali - boksininkas.
Nenorėjau tavęs tikrinti, bet tu šaunuolis.
O dabar prisiminkim Rodnio Kingo vaizdo įrašą,
kuris neleidžia suabejoti tuo,
kad tai, ką sako juodaodžiai, yra tiesa.
Rodnis Kingas.
Turėčiau žinoti, kas jis, bet nežinau.
Viskas gerai. Gal per daug informacijos vienu metu.
Nepaisant visko, jiems vis viena atrodo, kad mes keliame grėsmę.
Net ir tu?
Koulai, į mane taip žiūrėjo ne kartą.
Net negalėjau vienas nusipirkti sodo žirklių.
Ir kai pirmą kartą susipažinau su tavo mamos šeima…
Ką? Taip pasakė močiutė?
Taip, ji pasakė pastabą nepagalvojusi
ir šitaip susinepatogino,
kad atsiprašinėjo dėl to net dvejus metus kaskart, kai mane pamatydavo.
Tik nesakyk mamai, kad aš tau papasakojau, gerai?
Taigi, štai ir pasikalbėjom.
Na, ne iki galo pasikalbėjom. Aptarėm tik dešimtąjį laikotarpį.
Bet kitą kartą papasakosiu daugiau.
Žinojau, kad yra rasistų, tėti,
tik nemaniau, kad man teks su jais susidurti.
Labai apgailestauju, Koulai.
Ar tu nori pasakyt, kad tai buvo pirmas, bet ne paskutinis kartas?
Tikiuosi, kad ne.
Bet jei… Na, gali pasitaikyti kartas ar kitas…
Tiek to, taip, su tuo teks susidurti tau ne kartą.
Tik noriu, kad būtum tam pasiruošęs.
Man ko gero nereikėtų bėgioti
nakčia su dviem gąsdinančiais kardais.
Taip! Labai teisingai!
Todėl ir reikia kalbėtis. Bet tai yra baisu.
Na, aš nenoriu nieko gąsdinti. Visai nesmagu.
Ir nenoriu statyt savęs į pavojų. Irgi visai nesmagu.
Parke daugybė baltaodžių.
Sūnau, gyvenime daugybė baltaodžių.
Tėti, aš nebenoriu į „Mėnulio dūzges“.
Verčiau pabūsiu namie ir paklausysiu Rodnio Kingo albumų.
- Džeimso Brauno. - Džeimso Brauno. Supainiojau vardus.
Viskas gerai. Klausyk, Koulai, nenorėčiau, kad praleistum tą šventę.
Tu šitaip jos laukei.
O jei surastume tau kostiumą, kuris nebūtų toks gąsdinantis,
bet vis viena atitiktų tavo stilių?
- Aš juk stilingas, ar ne? - Labai.
Gerai. Tik ne per daug iššaukiantis. Tokio nenoriu.
Suprantu. Pasakei labai aiškiai.
Galiu tau kai ką pasiūlyti?
Tokį puikų drabužėlį turėti būtų garbė.
Bet už tokią išleistą sumą tu rimtai nukentėsi.
Pone, pasaulyje, kuriame tiek tinginių ir veltėdžių,
man bus garbė padėti
tokiam šauniam vyrukui.
- Kaina man nerūpi. - Tada žaidimas prasideda.
- Man niekaip neišeina spragtelėti. - Tu išmoksi, sūnau.
Kavalieriau.
Sveiki. Ką jūs darot su tuo melionu?
Noriu atrodyti neįtartinai. O kaip atrodau?
- O kas jūs? - Nesvarbu.
Tiksliau, aš esu labai svarbi, be dabar ne tai svarbiausia.
Jūs tikriausiai Bitsė. Helen man daug apie jus pasakojo.
Tada supranti, kad viską darau tam, kad tik Helen būtų geriau.
- Na… - Geriausia būtų Helen
ir man, kad tu amžiams dingtum iš jos gyvenimo.
Nemanau, kad tai jūsų reikalas.
Štai kaip bus.
Aš tau duodu pinigų, tu neatsisakai,
paimi ir palieki Helen ramybėje.
Visiems laikams.
Norite sumokėti už tai, kad amžiams atsisveikinčiau su Helen?
Būtent, Valentinai. Orevuar. Čiao, kakao. Ate, bernužėli.
- Bet mes su Helen… - Antrą kartą nesiūlysiu,
- pasiūlymas nustoja galioti po trijų… - Palaukit!
- Dviejų… - Leiskit pagalvoti!
- Vienos. - Paimsiu pinigus!
Teisingas sprendimas. Negi buvo taip sunku? Pasilenk.
- Ką? - Išrašysiu čekį tau ant nugaros!
Nejudėk.
Ponios! Pristatau Barsuką vaiduoklį Mozajų.
Dievuli mano, koks gražus!
Tie blizgučiai įpinti tau į plaukus?
- Čia paprasti segtukai. - Bet atrodo super.
Gražiai spindi. Ryškiai matosi.
Jo. Ir man patinka.
Nesijaudink, barsuko plaukai - sintetiniai.
Ir be kardo?
Mama, Mozajui nebereikia ginklų konfliktams spręsti.
Jis įvaldė spinduliavimo meną.
Ouvenai, gali paaiškinti?
Dabar jis užsiima burtais. Ir jokių ginklų. Matot piniginę?
Joje kristalai ar kažkokie akmenukai, tiksliai nežinau.
Supratau. Smagios šventės, Koulai.
Sveikutė, kaip praėjo diena?
Niekada nesi to klausus.
Paėmiau ir paklausiau.
Jei nori žinoti, pietavau su draugu.
- Su drauge? - Su draugu, sakau.
Su kavalierium?
Ne, su senu draugu.
Bet jis norėtų rimtesnių santykių.
Jis - mielas. Gal net per daug.
Man patinka jo dėmesys. Ir kam aš tau viską pasakoju?
Nesvarbu, šiandien mūsų santykiai nutrūko.
Ne, kaip gaila. Labai liūdna.
Taip, jis labai nuliūdo, kai pasakiau, kad viskas baigta.
Taip sunku tuo patikėti?
Tiesiog nelabai supratau.
- Kas kam pasakė, kad viskas baigta? - Koks skirtumas?
Man paprasčiausiai įdomu.
Aš pasakiau, kad viskas baigta, po to, kai suvalgėm desertą.
Na, gana apie tai, aš turiu darbo.
Gal turi to vyruko adresą?
- Jei man kartais jo prireiktų. - Aš išeinu!
Baigėsi mėtinis likeris! Helen!
Gerai, einu.
Pati ją pasirinkau.
MĖNULIO DŪZGĖS
Man labai gaila, kad šis pasaulis yra toks blogas,
jog juodaodis berniukas negali apsimesti
voveriu vagimi su didžiuliu kardu.
Barsukas. Viskas gerai, tėti. Man patinka šis kostiumas su kailiukais.
Tada gerai, sūnau. Žiūrėk, kas bus.
Dėmesio, žmonės! Pasitikit juodaodį - vaidmenų žaidimo dalyvį.
Neišsigąskit.
Liaukis, tėti. Enrikė.
- Koulai. Sėkmės. - Ačiū.
- Myliu tave, sūnau. - Ir aš tave.
Enrike, palauk!
Dėl Dievo… Mirtinai mane išgąsdinai, vaike!
- Atleiskite, pone! - Viskas gerai. Sėkmės.
Išvertė Laima Banionienė