ПЕРЕСУВНА ТОЧКА ПРОДАЖУ ЇЖІ
ХОТДОГИ ЛУЇ
Хотдоги Луї – легко з'їсти, важко забути!
З хотдогом день стане краще!
Підхо… Я вас там бачу.
Підходьте, купіть хотдог.
-Цей смачний. -Дякую.
Будь ласка.
-Це ваш. -Дякую, Луї.
Егей! Сьогодні в мене смачна партія. Не проґавте.
Дякую.
Ну що ж.
Хотдоги Луї! Легко з'їсти, важко забути!
Розумієте, про що я?
Центральний парк
Сьогодні у тебе хотдог-красень, Оуене.
Дякую. Вони завжди красені, Луї. Що?
Гей! Що ви робите?
А на що схоже? Викидаю сміття.
Не можна. Я менеджер парку.
А я отримав дозвіл на продаж у парку.
Я Біллі, в мене візок «Варена болонья Біллі».
Це не значить, що можна сюди викидати своє сміття.
Навіть не знаю.
А я знаю. Повірте: не можна.
Божевілля якесь. У мене багато сміття.
Я маю ще й будівельний бізнес.
Подвійний удар: будівництво й варена болонья.
Ну, тут його викидати не можна, тим більше поряд з «Хотдогами Луї».
-Хто такий Луї? -Хто такий Луї?
Національний скарб.
І через два дні він поставить рекорд
-з найтривалішої… -Нате.
…безперервної роботи продавцем їжі у Центральному парку. 30 років.
Чудово. Тоді викину в ту урну.
Ні. Знаєте що? Напишу на вас скаргу.
Ви пишете скарги?
Раніше не писав, але сьогодні почну.
На цій серветці. Це ваше попередження.
Ви ж розумієте, що я його викину?
Так. Тільки не тут.
Я серйозно: якщо знову вас спіймаю,
то подзвоню з приводу вашого дозволу на варену болонью.
У вас весь рот у гірчиці. Хочете серветку назад?
Так. Але я її не візьму з принципу.
Як скажете, містере Гірчичний Рот.
Хочу підняти тост.
Я швидко спитаю. Чому ніхто не тостує тостами?
Хотіла з тебе посміятися, але це слушне зауваження.
Можна спробувати. Хочу підняти тост за мою дружину, Пейдж Гантер,
письменницю, яка вчора надіслала першу чернетку свого роману видавцеві!
-Так! -Крута мама!
-Сильно кришаться. -Так. Зрозуміло, чому так не роблять.
Авжеж, будуть зауваження.
Але поки що в мене є кілька тижнів, щоб відпочити й зосередитися на сім'ї.
Може, почнемо сьогодні з побачення мами й дочки?
Ох. Я вже домовилася з Гейзел і Шоною.
-Тоді я піду з вами. -Добре.
Авжеж, їм аж кортить потусити зі мною і моєю мамою в людному місці.
-Як приємно. -Тату, знаєш, що це значить?
Якщо ми лишаємося вдвох, може, сходимо купимо мені черепаху?
Коуле, ти й справді ще хочеш черепаху?
Так. Черепахи неймовірні. У них панцири й маленькі личка,
вони живуть у воді. Нібито. Але не весь час.
Нащо я пояснюю? Чи ти їх не любиш?
Я люблю черепах. Я цінитель черепах.
Але з ними багато мороки. У них в акваріумах дуже брудно,
треба постійно міняти воду. А ще вони багато їдять.
Я буду чистити акваріум і годувати її. Я ж не нелюд.
Вони живуть до 25 років.
І годувати й чистити доведеться 25 років.
Я не впевнений, що тебе на стільки вистачить.
-Ай. -Я лише кажу,
що це велика відповідальність.
Це Луї. Ввімкну гучний зв'язок. Привіт, Луї.
-Привіт, Луї! -Привіт, Луї!
Сьогодні важливий день! Готовий бити рекорд?
Саме через це я й дзвоню.
Сьогодні в дочки випуск у коледжі. Я саме туди вирушаю.
Ого. Тоді я подвоюю поздоровлення.
Я планував, що мій візок привезе племінник, Флако,
щоб в обідню перерву вже все було для мене готове.
-Ясно. -Але Флако записав не ту суботу,
тому сьогодні він в аквапарку у Вайт-Плейнс.
«Водоплейнс». Я бачив рекламу. Ніби цікаво.
Тому я не встигну вчасно привезти свій візок,
а значить не поб'ю рекорд.
Ні, ти мусиш відкритися!
Знаю. Я б і сам хотів, та для цього хтось мусить поїхати в кулінарний цех,
підготувати візок, провезти його через усе місто на 67-му вулицю
та зварити всі сосиски.
-Не знаєш, хто міг би це зробити? -Знаю.
-Хто? -Я.
-Що, серйозно? -І мій син Коул.
-Що? -Буде цікаво.
Якщо ви це зробите, я буду безмежно вдячний.
Авжеж, зробимо. Вважай, що ми вигулюємо твоїх псів.
Точно. Бо «гарячі собаки».
Моллі, рятуй.
Доброго ранку!
Ой, забула. Не співати.
Ваш коктейль. Ну, другий коктейль. Я не осуджую.
Можна забрати ці тарілки?
Ні. Хай стоять. Так подобається цей запах старих яєць.
Жарти з начальницею? Як весело.
-Ми не жартуємо. Я тебе ображаю. -Уже не так весело.
Бітсі, зі мною зв'язалася контролерка з мосту ім. Джорджа Вашингтона.
Каже, камера «Мапсі» в'їхала на Мангеттен.
Значить, сьогодні вона робитиме фото перед нашим готелем!
Поки Оуен намагається врятувати справу життя Луї,
Бітсі хоче змінити імідж справи свого життя.
Раз на рік по Мангеттену їздить камера «Мапсі»
і робить фото вулиць, будинків
і всього того, що трапляється на її шляху.
Торік вона зняла Бітсі перед готелем,
якраз коли вона пройшла крізь павутину.
Вибачте.
І ця фотографія Бітсі лишилася на мапі, де всі можуть її бачити.
Ви обидві чергуєте на вулиці й виглядаєте машину «Мапсі».
Коли вона під'їде,
я випадково вийду з готелю й усміхнуся, коли вона проїжджатиме. Отак.
-У вас кривавлять ясна. -Бо це ж ясна.
КУЛІНАРНИЙ ЦЕХ
Я знаю, ти хотів купувати черепаху, але буде цікаво.
Зазирнеш за лаштунки продажу вуличної їжі.
Ага. Можливо. Не знаю. Побачимо…
Ого! То отут сплять усі візки моїх улюблених вуличних торговців.
Ось «Чуррос від Чака»! Та «Принада емпанади»!
Глянь. Червона парасоля. Візок Луї.
-Який красень. -Що ж.
Луї прислав мені імейла з детальною інструкцією з підготовки.
І ти її надрукував замість того, щоб читати з телефона.
Я старий, синку. Старий.
Ну, показуй.
Продавати хотдоги не так і легко.
Просто робимо все за інструкцією і їдемо на 67-му вулицю.
ГОСТРА ГІРЧИЦЯ
«ЧАРІВНИЙ КАБАНЧИК»
БУЛОЧКИ
КУХНЯ
Розпакуємо всі сосиски І складемо їх так, як сказав Луї
Зробимо все за інструкцією Яку він написав
Доллємо гірчиці в усі тюбики Складемо таці й серветки
Він пишатиметься нами Бо він бог хотдогів
Вилити, охолодити Насипати льоду
Тепер покришити, нарізати скибками І кубиками не забути
Ми робимо це для Луї, Луї
Вийдемо на вулицю Продавати цю смакоту для Луї
Ми робимо це для Луї І він би так зробив для нас із тобою
Луї
Смакуй цю мить І не скисай
Хотдоги, хотдоги
Треба прискоритися Бо часу вже обмаль
Треба відкрити булочки Тільки обережно
Ми в запарі Бо на кону наші булочки
Вмикайся, пришвидшуйся Треба все підготувати
Ми розігріваємо, готуємо на парі Ідемо за списком
Ми робимо це для Луї, Луї
Вийдемо на вулицю Продавати цю смакоту для Луї
Ми робимо це для Луї І він би так зробив для нас із тобою
Луї
Збільшуємо тиск Бо цибулю треба вкрити фольгою
Біжимо з візком Та спершу змажемо колеса
Якщо не слідкувати за часом То підведемо Луї
Не дамо нашому Луї зганьбитися
Ми робимо це для Луї, Луї
Покладемо все на булочку І зробимо це для Луї
Ми робимо це для Луї І він би так зробив для нас із тобою
Луї
Ого, схоже, візок готовий. Перерва на хотдог?
-Нема коли, Коуле. -Бу.
Не букай на мене. Штовхаймо.
-Добре. Ого. -Святі хотдоги, як важко.
Дякую, що ви не проти, щоб з нами потусила мама.
Ну, ми їмо пундики, тому я б сказала, що все йде чудово.
Що ж, дівчата, хто готовий класно проводити час з мамою?
Що думаємо? Кіно? Поїдемо на шопінг?
-Купимо групон на звукову ванну? -На що?
Це треба лежати під музику.
Мами там сплять.
Ой, редактор. Я відповім. Вибачте.
Це Пейдж.
Пейдж. Це ви? Ви хворієте?
Шафран, вітаю. Ні, хотіла звучати по-письменницьки.
Давайте… Та забудьте. Вітаю!
Угадайте, хто вчора дочитав вашу книжку?
Ого. Це ви швидко.
Мені сподобалося. Виправлю кілька одруків і відправлю далі…
-Прекрасно! -На 19-й сторінці
у вас написано «калюва крожі» – думаю, мало бути «калюжа крові».
Так. Мабуть, перевірка орфографії це пропустила.
А на 337-й сторінці, мабуть, «колесо огляду», а не «коло селогляду».
У мене все.
-Усе? Ого. Це чудово! -Чекайте.
У Перл з відділу детективів для 18–49-річних теж є одне зауваження.
Вітаю, Пейдж! Це Перл. Мені дуже сподобалася ваша книжка.
Вітаю, Перл. Дуже вам дякую. Це так приємно.
Я лише… Це така дурниця… Є одна маленька ремарка.
Я не там поставила двокрапку?
Я просто хотіла, щоб здавалося, що я знаю, де її ставити,
та насправді я й не уявляю.
Кінцівка мене не переконала.
Тобто… Ясно.
Але ж уся книжка до цього підводила, і…
Момент, коли Анетт бачить убивцю
згори «Циклону» на Коні-Айленд,
а потім встигає зійти з атракціону, пройти весь парк
і схопити його, поки він не втік. Важкувато в це повірити.
Тому якби ви причепурили цю частину, спробували інші сценарії…
А ще «невеличкі» зауваження будуть?
Ні, це все. Скоріше б прочитати, що ви придумали. Па-па.
Ну? Як їм?
Хочуть іншу кінцівку.
На думку Перл з відділу детективів для 18–49-річних, важко повірити,
що можна когось побачити згори «Циклону» на Коні-Айленд.
-А ти пробувала? -Ти ж знаєш, що я ригаю на гірках.
-Значить, не пробувала. -Ні.
Тобто та жіночка може помилятись, і кінцівка насправді реалістична.
Твоя правда. Якщо я доведу, що кінцівка моєї книжки можлива,
зможу її не переписувати!
Дівчата, їдемо на Коні-Айленд.
Це вже набагато краще, ніж та фігня зі звуковою ванною.
Ми б зараз могли вибирати Шеллі Лонґ.
-Ти вже дав черепасі ім'я? -Так.
Це гарне ім'я.
Вибач, синку. Може, як підростеш.
Треба штовхати далі. Сьогодні Луї таки поб'є рекорд.
А що Луї отримає, якщо він його поб'є?
П'ять мільйонів доларів? Вільний вхід у зоопарк?
Свою статую верхи на хотдогу?
Ні, його ім'я буде вписано в журнал,
який ми зберігаємо в офісі в шафі для документів.
Що? І це все?
Коуле, це ж справа його життя. Тут головне – визнання.
Головне – вдячність. Головне, що ім'я Луї стоятиме поруч
з іменами тих, хто зробив парк таким, яким він є.
Ясно. Та квитки в зоопарк усе одно можна додати.
Я подумаю. Послухай, мусимо йти.
Луї казав, треба встигнути пройти ринок,
-бо перекриють вулиці. -Зупиніть візок!
Гей! Худий ногатий чоловіче!
І малий хлопчик, у якого теж є ноги! Стійте!
Це ви до нас?
«Малий хлопчик»? Я бачив кілька фільмів з рейтингом PG-13. Кілька!
Це не ваш візок.
Ми знаємо. Це візок Луї. Ми йому допомагаємо
-й веземо його в Центральний парк. -Ніякий це не візок Луї.
Тобто? Точно його. Ось і червона парасоля є.
Друже, візків з ними багато.
РАУЛЬ
О ні. Тут написано не «Луї».
Так. Це візок Рауля, він продає «Раулеві веганські ласощі».
Я бачив, як ви вийшли з цеху,
і біг за вами кілька кварталів.
Коуле, треба вернути цей візок, знайти візок Луї і все переробити!
Рауль продає «Веганські ласощі»?
Мабуть, треба відмити візок від запаху хотдогів.
Я б на вашому місці поспішив. Цю вулицю перекриють для ринку.
Ой-ой. Уже перекривають.
Заждіть! Дайте я проїду!
Назад у цех, Коуле! Треба бігти!
Переробляємо це для Луї Луї!
Дякую, що погодилися проїхатися для мене на цих гірках.
З радістю. Якби я побачила, як ви блюєте, я б теж зблювала.
А я з'їла на сніданок багато яєць.
Ось як зробимо.
Я піду гуляти по парку, а ви дивіться, чи мене видно.
А потім, коли зійдете з гірок,
засічіть, як швидко ви мене доженете.
І пам'ятайте, що треба йти так швидко, ніби за вбивцею.
Якби ви були вбивцею, я б від вас утекла.
Ні, авжеж, правильно. Ну… Батьки тебе добре навчили.
Але не в цій ситуації. Спробуйте мене схопити.
Дуже хочу показати Перл з відділу детективів для 18–49-річних,
що вона навіть не уявляє, про що говорить!
Чому ці коні такі повільні? У них же мають бути кінські сили.
-Хіба ні? -Коняче лайно. Зупиняємося.
-Хапай булочки! -Підняв!
-Може, треба перепакувати? -Ми запізнюємося.
-О боже, тату. Твій шнурок. -Нема коли зав'язувати.
Знаєш що? Треба обігнати цих коней. Штовхай!
-Ні! -Гей, заберіть булки з дороги!
Не хочу, щоб нас збили.
Мабуть, обженемо по тротуару.
Але Луї сказав, що це проти правил.
Іноді правила треба порушувати.
Хто ти й що зробив з моїм татом?
На маєш, Дасті!
Його звати Дікі.
Ну, на маєш… Та байдуже.
Стій, що таке? Чому ми спиняємося?
Ні! Шнурок накрутило на колесо!
Значить, взуття на липучках не модне?
Шнурок дуже міцно накрутило.
Доведеться зняти колесо, щоб витягти мій шнурок.
Або я знайду ножа й відріжу тобі ногу.
-Коуле. -Добре, зробимо нецікаво з колесом.
Мені не подобається, що ці гірки зроблені з дерева.
Чому не з якогось іншого матеріалу? Але я дуже хочу покататися.
Пам'ятайте: ми не просто катаємося. Ми працюємо.
Треба перевірити, чи видно маму.
Але ми все одно на гірках. Це не може бути не весело.
Зосередьтеся.
Зробімо те, заради чого ми прийшли
Порозважаймося всі разом Ага!
Так, але…
Я знаю, що ми тебе побачимо
Коли виїдемо на цю вершину Ага!
Треба встати, я тебе не підведу
Просто їдьмо
Я вдивлятимуся в те, що внизу!
Віддайся розвагам!
В обличчя дме вітер І мої руки тягнуться до неба
НЕ ВСТАВАЙТЕ
До неба
Виїжджаємо нагору А потім падаємо, падаємо
Не гальмуй
Гальмуй
Розвернися
У голові паморочиться Бо ми піднімаємося вище
Тримайтеся
Гайда з нами
Перш ніж ми вернемося Треба не сходити з курсу
-Тримайся! -Де вона?
Мушу зізнатися Я люблю швидкість
Міс, не вставайте з місця.
Ну, давайте!
Ну, дівчата, не підведіть
Піднімайте руки вгору!
Подивіться в мій бік, порадуйте мене Від цих гірок стільки залежить
В обличчя дме вітер І мої руки тягнуться до неба
Виїжджаємо нагору А потім падаємо, падаємо
-Врятуйте мій сюжет! -Не гальмуй
Розвертайся
У голові паморочиться Бо ми піднімаємося вище
Тримайтеся
Ну що, дівчата? Вдалося? Я вас точно бачила.
Вибач, мамо. Було важко зосередитися, бо ми каталися на гірках.
Може, спробуємо ще раз? Просто так.
Дякую, що спробували, дівчата. Спасибі вам.
Та, мабуть, доведеться стати героїнею власної історії
та проїхатися на гірках самій.
А як же ситуація з блюванням?
Я мушу довести, що кінцівка моєї книжки реалістична.
Ідіть у парк і поводьтеся, як злочинці.
А я вас шукатиму. Тільки не вчиняйте справжніх злочинів.
-Так! Ти вільний! На тобі, колесо. -Нема коли святкувати.
Ставимо колесо на місце і їдемо в парк.
А це не… Прекрасно, це Біллі. І «Варена болонья Біллі».
Ти сказав «варена болонья»?
Він розганяється? Здається, він хоче нас таранити.
-А нащо варити болонью? -Треба відійти з дороги.
-Та ніхто не таранить візки торговців. -Я вас протараню!
-Ну, може, ти й правий. -Коуле, відстрибуй!
О господи!
Ох, трах-тарах! Я вас протаранив.
Навіщо ви це зробили?
Вважайте, що так я вам виписав штраф.
Хто хоче вареної болоньї?
Біллі, я таки відберу ваш дозвіл.
Що ж, Коуле, допомагай. Може, він ще поїде.
Гей, Оуене! Привіт, Коуле.
Це що, візок Луї?
-Він не Рауля. Вони дуже схожі. -Хіба?
Слухай, треба довезти його до місця Луї до обідньої перерви.
Але одне колесо погнуте.
Ну, якщо вам потрібні колеса, ви звернулися до кого треба.
У мене завжди є запасна пара.
Має допомогти. Можливо. Теоретично.
Не знаю, як тобі дякувати, Ґері.
Подякуєш, коли довеземо візок Луї в парк.
Ти йдеш з нами? Справді зробиш це заради Луї?
Ну, я зроблю це заради хотдога Луї.
-Домовилися. -То йому буде хотдог.
Та навіть якщо ми доїдемо в парк,
ми не встигнемо поставити його, щоб зварити сосиски.
Можна скип'ятити воду й почати їх варити вже зараз.
Тоді, може, поки доїдемо, сосиски вже будуть готові.
Мій син, мій геній.
Пара!
-Мої очі! -Моя борода!
Мої окуляри! Стоп.
Краще на хвилинку зупинитися.
А ви теж не бачите візка?
-О ні! Ні! -Він котиться до річки!
-Я дожену! -Котись, мов вітер!
Скоріше, Ґері!
Не в'їдь у гумку. І стережись машини!
Я зміг.
Ми теж допомагали. Звідси. По-своєму. Але ти молодець!
Що ж. Усе, як у моїй книжці.
Вона їде вгору на гірках і не ригає,
а потім починає дуже швидко їхати вниз і… О боже!
Моллі, я тебе бачу! Я тебе бачу!
Ти мене бачиш? Я бачу, що ти мене бачиш! Так!
Вибачте. Просто… Я довела, що кінцівка моєї книжки реалістична.
Важко пояснити. Вибачте за бризки.
Ой-ой, пакет повний. Я…
Мамо! Ти змогла!
Подавися, Перл з відділу детективів для 18–49-річних! Вибач, це від цукру.
Тепер вам не треба міняти кінцівку.
Так! Мама Моллі мала рацію! Якась дама з видавництва – ні.
Як же добре. Дуже добре. Тобто я почуваюся жахливо.
Але я рада, що я права. Та все ж таки поміняю кінцівку.
Ти ж довела, що вона можлива.
Знаю. Та нагорі я дещо зрозуміла.
Моя головна героїня не може кататися на гірках.
-Чому? -Вона вагітна.
Я вже думаю над другою книжкою,
і вона народить дитину.
І в цій книжці вона знатиме, що вагітна,
коли піде кататися на гірках,
хоча читачі дізнаються це лише в сиквелі.
«Народження вбивці».
«Не катайтеся, якщо ви вагітні, маєте травму або захворювання перця».
Ха! Хтось змінив «серця» на «перця».
Перл була права. Але в іншому сенсі. Тому я все одно перемогла.
Тобто замість збереження кінцівки ви придумали аж цілу другу книжку?
Розумний хід, місіс Гантер.
Треба починати роботу над новою кінцівкою.
Але спершу, може, побавимося в парку атракціонів?
Чи таки пошукати звукову ванну?
-Думаю, залишимося тут. -Мабуть, мені треба поїсти,
бо весь вміст мого шлунка уже в цьому пакеті.
І ще трохи в сумочці якоїсь жінки. І трохи на капелюсі якогось бідолахи.
Мені треба постояти. Татусь утомився.
Ти назвав себе татусем?
-Назвав. -Назвав.
Знаєте що? Сумніваюся, що ми встигнемо.
Він не поб'є рекорд.
І його імені не буде в журналі.
Кінець справи життя Луї.
Що? Ти здаєшся?
Містер «Ти не готовий до черепахи» здається?
-Коуле… -Той журнал – не справа його життя.
Ось справа його життя: він і його хотдоги. Усі люблять Луї.
-Твоя правда. -Дякую.
Жаль, що на любові до хотдогів візок не поїде.
Може, поїде.
Хотдоги Луї! Легко з'їсти, важко забути!
Що ти робиш?
У нас сьогодні смачна партія. Не проґавте!
Коуле, люди починають витріщатися.
З хотдогом день стане кращий.
-Це візок «Хотдогів Луї»? -Так.
О, ми саме йшли по них у парк.
Це реально найкращі хотдоги в місті.
Згодний. Нам треба швидко привезти йому цей візок у парк.
Якщо привеземо, він поб'є рекорд парку,
-і його ім'я буде вписано в журнал. -У журнал?
Так, це велике досягнення.
-Допоможете нам? -Авжеж!
Ми їдемо! Але треба більше людей.
Він не просто продавець хотдогів Він скоріше друг
Усі ці роки Він нас виручав
Знов і знов
Він прихищав мене від дощу
А мені допоміг вивести пляму
Він орудував сосисками І водночас комусь допомагав
Його гостра гірчиця Ні разу нікого не обпекла
Коли ми були голодні Луї годував нас сосисками
Він торкнувся нас своїми хотдогами
А можна це сказати якось інакше?
Та ні, навряд.
У нас зламалися барабани
Він дав нам краплю надії у вигляді Старого бака для сміття!
Якось я брала участь у перегонах І раптом захотіла їсти
І Луї врятував мене М'ясною трубочкою
До наступного прийому їжі Було ще далеко
У парку в мене закінчилися Родзинки
А ми хотіли перекусити
Він орудував сосисками І водночас комусь допомагав
Його гостра гірчиця Ні разу нікого не обпекла
Коли ми були голодні Луї годував нас сосисками
Він торкнувся нас своїми хотдогами
Торкнувся нас своїми хотдогами
Тепер пора й нам комусь допомогти
Ми хочемо перекусити
Бо кожна сосиска заслуговує На вдалий день
Тому ми допомагаємо Луї Продавати сосиски
Бо він нас торкнувся Він дав нам
Годував нас Захоплював нас
Хотдогами! Хотдогами!
Якраз вчасно.
Дякую всім.
Бачу, мій візок трохи постраждав,
та це нічого.
Моя дочка випустилася! Усім безплатні хотдоги!
-Хто хоче хотдог? -Так!
«Мапсі» наближається. Повторюю: «Мапсі» наближається.
Прийом. Треба казати «прийом»?
Люди, це не навчальна тривога. Сюди їде «Мапсі».
Бітсі, починайте йти. Швидше.
Іду, іду, всміхаюся, ефектно…
О боже. Я забула про весілля.
Ні. Не йдіть. Не виходьте. Ні-ні-ні, не кидайте зерно.
Ой-ой.
Гелен!
Та щоб тобі.
Ну, поздоровляю, Луї. Таке можна й у книгу рекордів записати.
-Хлопці, я цього ніколи не забуду. -І ми теж.
-Треба прикласти лід до жижок. -І мені.
Слухай, Коуле. Я в дечому неправий.
Ти про кінцівку «Шостого чуття»? Він не мертвий?
Ні, Коуле, він цілком мертвий. У цьому вся суть.
Хіба?
Я неправий, що ти ще малий,
щоб старанно доглядати за черепахою.
-Сьогодні ти старався з усієї сили. -Дякую, тату. Так і є.
Що скажеш? Може, тато з сином прогуляються в магазин рептилій?
-Ні. Не хочу. -Що? Справді?
Так. Сьогодні я важко працював.
І ще довго не схочу з чимось так працювати.
Такий висновок ти зробив?
Та все одно дякую за пропозицію. Ходімо відключимось?
О так. Тепер я хочу черепаху.
Урешті-решт усі змогли лишити по собі слід у книжках з історії.
Луї опинився в журналі рекордів Центрального парку.
Пейдж офіційно здала чернетку свого першого роману.
А Бітсі змогла стати з навіженої дами в павутинні
навіженою дамою з птахами.
А тепер прошу мені вибачити. Час хотдогів.
Ми робимо це для Луї
Луї
Кладемо все в булочку І робимо це для Луї
Робимо це для Луї Як він робив для нас із тобою
Хотдоги
Луї
Ми розпакуємо всі сосиски І складемо їх, як ти казав
Ми зробимо все за інструкцією Яку ти написав
Ти нами пишатимешся
Вмикайся Пришвидшуйся, постарайся
Ми розігріваємо, готуємо на парі Ідемо за списком
Робимо це для Луї Як він робив для нас із тобою
Луї
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька