Tak jo.
- Owenův velký den. Obří. - Pozor.
Připravil drobné informační a charitativní akce
pro svou kampaň „Miluju park“.
A mají velký úspěch.
V rámci nízkého rozpočtu. Jak se to vezme.
Teď ještě přidat ten zbytek.
„Miluju“ před slovo „park“.
- Na to nezbylo. - Kolik je parkovný?
Za pět dolarů si můžu pojmenovat veverku?
- Ano. - A sníst ji?
- Ne. Co? - Blbost.
Ten otvor je moc malý. Hlava se mi zasekla ve stromě!
Ne…
Ale dnes se z téhle kampaně stane kampaň s velkým K.
Všechno směřovalo k tomuto.
K Owenově největší akci. Festivalu Miluju park.
Bude tu občerstvení, živá hudba, malování na obličej, info stánek.
Bude tam i Derrick. Neznáte ho, ale je s ním zábava.
S tímhle vším okolo
se ale Owen soustředí na… Ano, správně, na prodej tašek.
Birdie, potřebujeme tě.
Můj nejlepší přítel mě potřebuje. Už musím.
Můžeš vlézt pod ten stan
a zkusit ho uprostřed nadzvednout?
Elwoode, kde máš krabici s taškami? Máme dvě.
Jednu z kanclu. A tys měl přinést druhou.
To je tak.
Myslel jsem, že je dnem vzhůru, tak jsem ji otočil a otevřel víko,
- ale dno už bylo otevřené… - Přines ji!
Ona už to vlastně není krabice. Jen karton.
- Elwoode! - Už jdu.
Tak jo, jen klid.
Ty tašky jsou na dnešku to nejdůležitější.
Jsou jako billboard.
Do tašky si lidé dávají věci.
Když ti dám leták o zdrojích stromů
a nebudeš mít tašku, leták skončí v koši.
Bez tašek to bude jen víkendové setkání.
S taškami dobře zorganizovaná akce.
Už vím, co dám tátovi k Vánocům.
IPad? Písmo v knihách už je pro něj malé.
Chci, aby všechno bylo perfektní.
Prodejem získáme finance pro park.
Koupili jsme je z rozpočtu, takže s každou neprodanou taškou okrádáme jeden strom.
Stejně si chtěli koupit drogy.
Měli jsme zvolit dvojité prošití.
Jednoduché dostatečně neukazuje na úspěšnou kampaň.
Vím, že máš nervy, ale to zvládneš. Ty tašky jsou super.
Zasels semínka kampaně, pečovals o ně.
Teď už se jen dívat, jak kvetou.
Máš pravdu. Díky za tu zahradnickou terminologii.
Zlato, vím, co máš rád. Teď dýchej.
Už se cítím…
Pardon.
Tohle jediné vyzvánění přehluší potrubí u mě doma.
Abby čeká taky něco velkého.
Po mnohaměsíčním hledání
se konečně dostala do posledního kola konkurzu
a teď očekává telefonát. Samozřejmě už jsou to tři týdny.
- Haló? - Ahoj, tvůj spolubydlící, pan Mandelbaum.
Nechala sis tu pláštěnku.
Neprší, takže… A navíc já žádnou pláštěnku nemám.
Tak čí teda je?
Čekám hovor, jasný?
Pořád se ti neozvali?
To nic.
Správně, teto. Dostaneš tu příští.
Co? Ne, to nic, protože dostanu tuhle roli.
No jo.
Dostaneš tuhle i tu příští. Hypotetická série štěstí.
Po měsících lezení do starostova zadku dnes začnu jednat.
Nejdřív mu dám tohle zlatíčko, lustr z LaGuardie,
který tu minule tolik obdivoval.
Je to tu kouzelné. A ten lustr.
A až se odpoledne sejdeme, budu ho mít v kapse
a on mi splní každé mé přání. Co to tu cinká?
Šampáňo! Přestaň!
Helen, ukliď to! Helen!
- Ano. Jsem tu. - Kde jsi u všech Helen byla?
Hodinu jsem trčela ve výtahu.
Volala jsem údržbu, ale bez úspěchu.
A vám taky. Několikrát.
Mobil je na druhé straně stolu.
Takže ty to…
Haló? Dobře. Vyřídím.
Ta schůzka se starostou se ruší.
- Co? - Chtějí si zachovat odstup kvůli stávce.
Jaké stávce?
Téhle.
Pryč s Bitsy!
Jsou věci…
co je třeba udělat.
Zvedněte pěsti.
Už je čas.
Co chceme? Spoustu věcí.
Kdy je chceme? Do odpoledne.
Co chceme? Spoustu věcí.
DOST UŽ BRANDENHAMU
Kdy je chceme? Do odpoledne.
Dost už urážení!
Dost žertů, že nejsem normální.
- Dost řečí, že zpěv natahuju. - A že přelil jsem vermut.
Podlaha kluzká po mně zůstává, vy proradná.
- Je načase ji potrestat. - Do toho, bando brandenhamská!
- Co chceme? - Lepší oční péči.
Kdy to chceme? Do odpoledne.
- Co chceme? - Kapku lidské slušnosti!
Kdy to chceme? Do odpoledne.
Volej Druhou Helen.
Ať sem nakluše!
Abby.
Nemůžeš přijít?
Ta kampaň je možná můj počin dosud největší.
Snad to pověst Central Parku vylepší.
Co když jsem to pokazil? Následky si ponesu.
Srdce jsem tomu dal a už nevím, jak dál.
Chci hrát. Proč ztrácím čas?
POTŘEBUJEME TĚ. HNED!
Předstírám, a co mé je, mi nepatří zas.
Mám být hvězdou jevišť v reflektorů záři.
UŽ BĚŽÍM.
S ústupky úspěch je v dáli.
- Co chceme? - Vidět výsledky.
Kdy to chceme? Do odpoledne.
- Co chceme? - Ať moje kampaň úspěch má.
Kdy to chceme? Do odpoledne.
Co chceme? Spoustu věcí.
Spoustu věcí.
Kdy to chceme? Do odpoledne.
Do odpoledne.
Co chceme? Spoustu věcí.
Spoustu věcí.
Kdy je chceme? Do odpoledne.
Bože, takové zklamání.
- Jo, vypadají naštvaně. - To bylo na tebe.
- Co? Já? - Ano, za to můžeš ty.
- Jak to? - S personálem nejednám.
Ani se jim nedívám do očí. Smutné.
- A nemělas tu babu s megafonem vyhodit? - Byl to můj úsudek.
Líbila se starostovi, její vyhazov by mohl uškodit naší image.
Neplatím ti za tvé úsudky,
ale abys dělala, co ti řeknu.
Jsi jako robot s kůží.
- Slečno, Helen. - Druhá Helen.
- Abby. - To je dost. Stará Helen to tu zpackala,
takže lustr do vily Gracie musíš doručit ty.
Mám se s tímhle lustrem vláčet přes celé město?
Máme tu stěhovací auto?
To ho mám odnést v rukou?
To je problém „Druhé Helen“. Poradíš si.
Tvá kukuřicí vypasená středozápadní stehna to vyváží.
Tahle stehna kukuřici neviděla. Jen Skittlesky.
Co tu ještě stojíš?
Zvedni ho a odveď svou práci. Zmiz!
Jasně.
Molly, skvělý design.
Obří kaidžú, co ničí město a krmí se lidskými srdci.
Co? Ne.
To je přátelský park, s otevřenou přátelskou náručí.
No jo. Je to fakt dobrý.
- Starosta Leeds. - Owene, páni! To je báječné!
Ani nevíte, jak jsem hrdý na vaši práci na kampani.
Navzdory všemu.
Nikdo nevěřil, že to dáte.
- Mí kolegové, moje žena. - Aha.
Ale hele, chtěl jsem být prvním, kdo si koupí tašku parku.
- Dvojité prošití, nebo jednoduché? - Jednoduché.
Víte, že klíčem k úspěchu je památeční taška?
- Jo. - To ví každý.
Komisařka Krantzová si nevšimne.
- Co… Komisařka? - Jo.
Přijde se sem později podívat.
Ale ona přece do parku chodí, jen když je něco hodně špatně.
Třeba když kojot zkazil Bon Jovimu piknik.
O nic nejde.
Prý chce vidět, „co se tu s tím stalo“.
Dobře.
Jen klid, zlato.
Jo, to zvládnete. Co by tak mohla?
Zavřít to? Vyrazit vás?
Vystěhovat vás? Pošimrat vás? Šimry, šimry, letíte.
To neudělá. To je hodně přes čáru.
A až na nás ta mrňavá tyranka ve 3:00 bude řvát,
protože si polila lenošku koktejlovýma třešněma, co my na to?
Ne!
Tak proto jsem měla jít zadním vchodem.
Pardon. Jejda, dovolte. Pardon.
Připojila se další zaměstnankyně. A ukradla lustr!
Ano! Spalte ho!
Vyhoďte ho do vzduchu a nechte ho dopadnout.
Ne, máte mou plnou podporu.
Jsem solidární, ale nevím, tak špatná zase Bitsy není.
Obvinila tě z krádeže a chtěla tě dát zatknout.
Dobře, to je fakt. Ale to už se vyjasnilo.
Nechala se od tebe vozit na matraci jako Kleopatra.
Musíte jen dělat, co je třeba, na cestě za svými sny ve velkoměstě.
Třeba pronajmout si byt, který je kotelna,
nebo jít na 35 konkurzů týdně a nezískat jedinou roli.
Ani jednu?
Pořád čekám na několik telefonátů, jasný?
Na jeden.
Vemte to. Možná to je ono.
Abby. Mám novej hit.
Není to až moc funky?
Pěkný, DJ Hiney, ale zavolám později.
Koukněte! Jsem drak. Ne ještěrka, jak říkal ten kluk.
Takže festival Miluju park je v plném proudu.
Je tu spousta zábavy, co Owen možná neuvidí,
protože se pořád soustředí na…
Tašky. Máme je. Ne všechny. Chybí jedna krabice.
- Ale proč je nechcete? - Jo, ještě jsem žádnou neprodala.
Už? Já myslel, že na něco čekáme.
My jednu prodali. Jeden druhému.
Takže nic.
Přijde šéfová. Nikdo nekupuje. Přijde šéfová.
Podle mě se kvůli tomu moc stresuješ.
Myslím, že se stresuju úměrně tomu, co všechno je v sázce.
Možná kdyby ses stresoval míň, prodal bys víc.
- Vážně? - Jsem zpět a bez tašek.
Vážně? Elwoode, to je úžasný!
Vidíš? To je přesně ono.
Elwood má svou hlavu. Moc nad ničím nepřemýšlí.
Někdy vůbec.
Dej si od tašek pauzu a běž se s Elwoodem trochu odreagovat.
Tak jo. Víš co?
Pauza by mi možná bodla. Dobře.
Bezva. Jdeme!
- Co že jdeme dělat? - Bezva.
Podívej na ten zmatek.
Nic moc.
A odbory všech hotelů ve městě jsou solidárně proti vám.
- Hosté odjíždějí. Akce se nečekaně ruší. - Pesimistko.
Bože. Zpovídají lidi, co vás nesnáší.
Vidíš? Seš pesimistka.
Hlásíme se ze stávky u Brandenhamu,
kde prostý seznam stížností přerostl ve hnutí
proti dědičce Bitsy Brandenhamové. Máme tu jednu zaměstnankyni.
Trpíme ve spárech Bitsy Brandenhamové.
Pokud Bitsy taky nesnášíte, vyrobte si ceduli a připojte se k nám.
Máme tu občerstvení.
Máme občerstvení, občerstvení.
Silná slova tváří v tvář útlaku.
Helen, tys to zavinila, odstávkuj to.
- Běž to napravit. - Jdu.
- Neremcej. - Vždyť ne.
Běž si vyslechnout ty nářky a ukonči to.
Nebo skoncuju já s tebou… a poletíš.
Hned to bude, slečno.
Hej! Tady seděl můj sendvič.
Teda, pardon.
I tak ho sním.
Jejda, pardon. Veledůležitý hovor. Možná. Haló?
- Mělas zavolat, hned jak doručíš lustr. - Zavolám.
Až to udělám.
Vím, že ti to myslí pomalu, ale že to zasáhlo i nohy…
Běž!
Pardon, řve to. Haló?
Ještě ten lustr nedoručila.
Tady pořád Druhá Helen, ale jmenuju se A…
- Sbohem. - Fajn.
Ať to spadne do schránky.
Zvedněte to! No tak!
Jo. Tohle je horší. Dobře. Ano, slečno?
Zdravím, tady Julia Flanová, vedoucí castingu.
Jak je? Zdravím, tady… Tady Abby.
Já vím, vy hloupá. Týmu jste se líbila.
Výběr se zúžil na vás a ještě jednu dívku. Můžete přijít na zkoušku za 45 minut?
Ach bože!
Teď se mi to zrovna nehodí.
Ne, víte co? Rozhodně přijdu.
Řidiči! Zastavte autobus!
Jo, to nefunguje.
Kdykoli jsem trochu ve stresu, dám si dvě zmrzky.
- Nemáš alergii na laktózu? - Problém na později.
- Tak jo, kterou, šéfe? - Tak jo.
Dám si smetanovou pomerančovou. Ne, na tu je horko.
Možná bude lepší nanuk.
Ne, roztaje a ušpiním si uniformu,
komisařka to uvidí, vyhodí mě nebo zavře park.
Dám si jen samotný kornoutek.
Je to ujetý?
- V pohodě, šéfe? - Jo. Jo.
Vlastně ne.
Dělám si ze všeho velkou hlavu.
Jak to, že ty si neděláš starosti? Nikdy. Kvůli ničemu.
Hračka. Všechno se prostě nakonec vyřeší.
Elwoode, ne! Co to děláš?
Spodek toho kornoutu mám nejradši.
Když hlava dělá…
A všechno je šup, šup, šup.
Myšlenky řvou bla, bla, bla.
A svět je hej, hej, hej, hej.
Ať skončí to, já přikážu a světu řeknu: „Jen počkej.“
Naslouchám svému já, neb to vždycky vysloví slova,
- s nimiž se ten den přežít dá. - A to?
Co už, jde se dál, no nic!
Přišels pozdě. No a co?
Udělals chybu? A kdo ne?
Kolikrát se ke konci světa schylovalo.
A víš co?
- Nebyl. - Pravda.
Když něco se pokazí, však si poradíš.
A stresem jen sobě si uškodíš.
Nehroť maličkosti.
ČERSTVĚ NATŘENO
Nejsou to jen věci? Ty vypustit smíš.
Však víš.
Náladu ti nezlepší.
Ten den dnešní bude jen mizerný.
V tomhle životě dnešek nabývá na hodnotě.
A tak když problém mám, stačí jen si říct:
Co už, jde se dál, no nic.
- Teď ty. - Dobře.
Co už, jde se dál, no nic.
- Už je mi líp. - Vidíš?
Nezaplatil jsem daně?
- A kdo jo? - Co?
Jako dítě jedl jsem azbest.
- Jejda. - Vážně?
Jednou měli mě, nevím proč, zařadit do programu ochrany svědků.
- Ale bohužel. - Elwoode?
Když něco se pokazí, však si poradím.
A stresem jen sobě si uškodím.
Zpívej se mnou.
Dobře.
Nehroť maličkosti.
Nejsou to jen věci? Ty vypustit smíš.
Však víš, náladu ti nezlepší.
Ten den dnešní bude jen mizerný.
V tomhle životě dnešek nabývá na hodnotě.
A tak když problém mám, stačí říct:
Co už, jde se dál, no nic.
Koho zajímá, že v životopise jsem lhal?
Koho zajímá, že zpívám falešně?
Koho zajímá, že syrové kuře rád mám?
Nebo že jen tři tašky prodal jsem úspěšně?
Prodals jen tři tašky?
Tašky, tašky, no fakt, tašky.
Říkals, žes prodal všechny.
Řekl jsem, že je nemám.
A měl jsi z toho radost.
- A teď vypadáš ustaraně. - Elwoode, kde jsou ty tašky?
Jdeme na to.
Bylo to pár těžkých měsíců.
KONKURZY
Ano, báječné, Matilde. Díky, že jsi přišla.
Nazdárek. Velká role, strčím tě ze schodů!
Žertuju. Pardon, jsem rozjetá.
Můžete dál, Abby.
Kde je kruci Helen?
To je ona? Ne, jen lampa.
A tohle? Ne, to se jen dva holubi perou o preclík.
- Bitsy… - Přestaň se plížit na balkony.
- Seš jako starý nindža. Tak co? - Sdělili mi požadavky.
- Fajn, kolik? - Nejde jen o peníze.
Rozkošné.
Chtějí lepší rozvrh, míň azbestu, funkční únikové východy.
- Nejspíš i masáže chodidel. - Své požadavky zmírní
a rozpustí to pod jednou podmínkou, ale řekla jsem, že to nepůjde.
Co je to?
Chtějí omluvu.
Domluv to.
Ještě jsem neslyšela, že byste se někomu omluvila.
Omluvy předstírám běžně.
Když ušetřím, uchlácholím chudé a vyváznu bez úhony, udělám to.
A plány se starostou jsou zase ve hře.
- Chápu. - Proto jsem bohatá a ty jsi Helen.
Rychle. Ty tašky tu musí někde být.
- Tati, dobrá zpráva. - Našels tašky?
Ne. Našel jsem vysílačku. Ztratila se.
Nevěděls to, protože jsme ti to neřekli.
- Ztratili jsme ji. - Dobrá práce, synku.
- To já ji našla, chval mě. - Dobrá práce.
Maličkost.
Mrzí mě, že jsem je ztratil, ale nakonec se to vyřeší.
- Owene? - Našla je.
Našlas je?
Ne, ale ta komisařka stojí hned vedle mě a ptá se po tobě.
To je skvělé. Perfektní. Hned jsem tam.
- Sníme si, co jsme si nadrobili. - S jídlem jde všechno líp.
Takže nesmím operovat s namalovanými rty?
Tak to dejte nové ledvině pusu na rozloučenou.
A stop.
Výborně, Abby. Rozhodně se vám ozveme.
Skvělé! Díky. Tak jo.
Ano.
Kruci, ten lustr.
Byla fakt dobrá.
To je fuk. Píše mi Matildina agentka.
Je nervózní kvůli té další a nechce prohrát. Vezme nižší honorář.
Super. Ale mám výčitky, že jsme využili Abby.
Bude v pohodě. Je moc hodná.
Zapomněla jsem si tu lustr.
Jen ho odsud odnesu.
Nosím si na konkurzy vlastní osvětlení.
Dělám si srandu. V pohodě.
Ano, Bitsy. Zdravím.
Bitsy? Promiň, my si najednou tykáme?
Tvoje jméno se učit nehodlám.
Ne, pardon, ale…
To už je moc, tak dost.
Nebudu skákat, jak se vám zlíbí.
Do pořádku dejte si ten svůj svinčík,
mějte tu soudnost.
Však jste slyšela.
Odpovědí je mi jen mlčení, tak tuším, že divíte se docela.
VÍTEJTE
Už nebudu dělat vám rohožku.
Milujete krystaly, to já vím, tak jasně se vyjádřím.
Hodné holky drsné umí být.
Když konečně se poučí.
Co je moc, to je moc.
Tak už dost, dost.
Co je moc, to je moc.
Vaše smůla doslova, jste mizerná šéfová.
Všechny jste využila a slušelo by se, abyste zaplatila.
Tak končím s váma. Lustr noste si sama.
Je těžký a vy jste malá,
takže to asi bude fakt síla.
Ale já odbočím.
Tahle práce mi za sebeúctu nestojí.
Vaše karty odhalím.
A nezapamatovala jste si mé jméno.
Jmenuju se Abby!
Proč jsem si myslela, že to dám?
Vzdávat se ve zvyku nemívám.
Co když je pravda očividná,
že to já jsem neschopná?
Co je moc, to je moc.
Haló, Bitsy, jste tam ještě?
- Končím. Snad je to jasné. - Začala se nudit.
Ale přeju ti to. Ne každý má takovou kuráž.
Bože. Vy jste to viděla?
Jen jsem upouštěla páru. Ale už je to pryč.
To bylo skvělé! To jste měla předvést.
Jako vážně?
Tahle branže umí být pěkně nefér, drahoušku.
Ale ti nejlepší své emoce neskrývají, využívají jich.
Když to dokážeš, zařídím ti jakýkoli konkurz.
Opravdu?
Panebože. Moc se omlouvám.
Teda, trhněte si. Tohle je na prd a využiju to v herectví.
Pěkné! To je ono. Ale ukliďte to.
Ano. Ne. Jistě, rozhodně. Jste k ničemu. Pardon. Jsem pořád zmatená.
Uklidím to. A sklapněte.
Žertuju. Nemáte tu koště?
Omlouvám se za nepříjemnosti, které jsem vám způsobila.
Abych vám to vynahradila, chci vám nabídnout…
Počkat, tohle jsme nechtěli.
- Že ne? - Ne.
Nechceme předstíranou omluvu zkopírovanou z netu,
kterou nemyslíte vážně.
O čem to mluvíš, vážená zaměstnankyně?
Chceme, abyste se omluvila jednomu člověku, a upřímně.
Jen jednomu? To je jednodušší. Komu?
- Helen. - Co?
Na tohle jsem zapomněla. Jméno mi nepřišlo důležité.
Za co se mám proboha tobě omlouvat?
Nic mě nenapadá.
Ale až to uděláte, stávku rozpustí
- a bude po všem. - Tak dělejte!
Pětiprocentní bonus, den volna navíc a o 15 minut delší přestávky.
A o té hlouposti s omluvou nechci slyšet. Běžte mi z očí!
Zvedla nám mzdu a po zbytek dne máme volno.
Co? Ne. To jsem ne… Fajn!
Domluv mi schůzku se starostou. Řekni, že stávka skončila.
A chci drink.
- Mrzí mě, že se neomluvila. - To nic.
Získali jste ještě víc. Není zač.
Tys to plánovala?
Jo, mám skvělý úsudek. Věděla jsem, že mně se neomluví.
Příště nestávkujte. Přijďte za Helen.
Bitsy je majitelka, ale šéfuju já. Zapamatuj si to.
Tamhle je. Jen tu stojíme a povídáme si… s komisařkou Krantzovou, už pěknou chvíli.
Klid. Molly zaplnila ticho nervózním smíchem.
- Zdravím, Owene. - Komisařko Krantzová.
- Asi tak. - Chtěla jsem přijít a…
Než začnete, chci říct,
že si uvědomuju, že dnešní akce nejde podle plánu.
Celá kampaň možná dosud nešla podle plánu.
Spousta věcí nám nevychází.
Proto se chci omluvit.
Owene, chcete vědět, proč sem moc nechodím?
- Jistě. - Alergie na stromy?
Ne, miluju je.
Nechodím sem, protože vím, že vše je skvělé.
Vážně? Je to tak?
Chodím jen do parků, kde mě potřebují.
Ráno jsem byla v Claremont Parku,
protože někdo strojí krysy do titěrných svetrů.
- Což je roztomilé, ale nelegální. - Tam musím jít.
Central Park má Owena Tillermana.
Záleží vám na každé maličkosti a děláte si starosti.
Jen se na sebe koukněte. Jste úplně zpocený.
Tolik zase ne… Jejda! Jsem.
Chci říct, že se nervujete kvůli všemu, co se týká parku,
aby si ho každý návštěvník mohl užít
a mohl zapomenout na svůj každodenní stres.
Ale vážně se hodně potíte.
Byl jste s tím u doktora?
Ale co ty tašky? Mají jen jednoduché prošití.
Vážně jste měli zvolit dvojité.
Ale no co? Ta kampaň má úspěch.
Jak to?
Rozhlédněte se.
Kam se podíváte, lidé tenhle park milují.
Návštěvnost stoupla, kleslo množství odpadků.
A co jste čekal? Že se všechno rázem změní?
Tohle vyžaduje čas.
Když zaléváte rostlinu, nevyroste přes noc.
Některé ano, ale díky za zahradnickou terminologii.
Asi jsem byl moc ve stresu na to, abych se zastavil a přivoněl ke květinám.
Owene, přišla jsem, abych vám poblahopřála k úspěšné kampani.
- Takže blahopřeji. - Díky.
Taky jsem se tu měla sejít s Derrickem.
Je s ním zábava. Jdu ho hledat.
Opatrujte se, Owene. Tamhle je! Derricku!
Páni, to je něco.
On to začal, on to miloval a teď se na to vydělal.
Promiň, jiný rým mě nenapadl.
Jsem na tebe hrdá!
Šéfe! Hele, co jsem našel.
- Tašky! - Skvělé.
Nejspíš vypadly z krabice a sklouzly z kopce až do vody.
Co jsem říkal, šéfe? Všechno se nakonec vyřeší.
Jo, Elwoode, asi jo.
Něco cítím ve vzduchu a voní to příjemně.
Je to chytlavý jak dobrá nálada.
Začali jsme prací z lásky a naděje.
A teď dáváme si sladké letní ovoce.
Držme se naděje a naše sny jen pokvetou.
Tašky.
Jen se rozhlédněte a pohleďte, co jsme našli.
Láska, co rozdáváš. Však víš.
Čau.
Ta láska se ti vrátí, uvidíš.
Láska, co rozdáváš. Však víš.
Ta láska se ti vrátí, uvidíš.
Vždycky byli jsme si oporou, když měli jsme pochybnosti.
A teď můžeme se uvolnit.
Všechny starosti jsou ty tam.
A jeho kousla husa.
Mají zuby!
Je načase hledět kupředu.
A na své cíle se soustředit.
Láska, co rozdáváš. Však víš.
Ta láska se ti vrátí, uvidíš.
Láska, co rozdáváš. Však víš.
Ta láska se ti vrátí, uvidíš.
Jsem jak Revere na čajovém dýchánku, co vyhazuje čaj.
Přechytračila jsem Bitsy její falešnou omluvou.
Je jako královna, ale hlavu mi nesetne.
Požadavky předkládám. Intrikuje, ale já plány mám.
Já neustoupila, i když se mračila. S čím kdo zachází, tím schází.
Zasej semínko s ohledem
a pak poděl se s přítelem.
A i když svéhlavost tě zachvátí, ta láska se ti vrátí.
Láska, co rozdáváš. Však víš.
Ta láska se ti vrátí, uvidíš.
Láska, co rozdáváš. Však víš.
Ta láska se ti vrátí, uvidíš.
Láska, co rozdáváš. Však víš.
Ta láska se ti vrátí, uvidíš.
Láska, co rozdáváš. Však víš.
Ta láska se ti vrátí, uvidíš.
Láska, co rozdáváš. Však víš.
Ta láska se ti vrátí, uvidíš.
Láska, co rozdáváš. Však víš.
Ta láska se ti vrátí, uvidíš.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová