Okej.
Sprite, eller hur?
Mina damer och herrar, kabinpersonalen. Sitt kvar, tack.
Det verkar ta det innan vi är igenom det här. Det blir svårt väder.
Bältesskyltarna kommer vara tända under tiden.
Luta er tillbaka och ta det lugnt. Vi hoppas se klar himmel snart.
Hoppas vi snart är igenom stormen. Sitt kvar med och spänn fast er.
Tack för ert tålamod. Vi serverar drycker så fort det klarnat upp.
Har du kollat ATIS? Jag vill ha en väderprognos.
I den internationella sporten...
- Varför skrattar aldrig din pappa på bild? - Det har han aldrig gjort.
- Jo, men varför? - Vet inte. Inte hans grej.
Till och med när jag var bebis höll han bara mig och...
- Antagligen nåt jag gjort. - Som bebis?
- Mamma ser glad ut. - Jag tror de hatade mig.
- De hatade dig inte. De är såna bara. - Varför säger du det?
Jag älskar dig, och därför älskar de dig också.
Och även om de hatar dig är 400 mil bort.
Raisinet älskade mig. Förlåt, det var kul.
Det är en massa skit som pågår i huvudet. Det spelar ingen roll.
Tack för att du tog med mig.
- Och tack för att du ler. - Nöjet är mitt.
- Inget? - Nej, det verkar vara oundvikligt.
Projektioner överallt. Instrumenten skriker "storm".
- Det kan väl inte vara rätt. - Otroligt.
Det verkar som den förföljer oss.
- Det är 25 A. - Det är din tur.
- Vad kan jag göra för er, sir? - Be piloten om att inte krascha planet.
- Det har han redan övervägt. - Är vi på samma flygning?
- Vill du ha nånting? - Min medicin. I min väska.
- Är den i handbagaget? - Nej, i min resväska.
Om du checkat in den kommer vi inte åt den. Den är i lastutrymmet.
Nej, nej, nej. Har ni inte access dit? Tänk om det var ett akut läge?
Jag beklagar, sir. Jag kan fixa hörlurar, eller en kudde... Filt?
Jag kan hämta vatten.
Hur kan jag koppla av när vi kraschar inom några minuter.
- Kolla. - Vilken liten hjärtkrossare.
- Hur gammal är hon? - Nästan fyra.
Vilken fantastisk ålder. Jag önskar jag kunde se hennes min när hon träffar dig.
Jag är glad att se alla hennes miner. Jag har varit stationerad utomlands.
Jag tänkte bara på henne och mamman.
- Är du soldat? - Ja, kommandosoldat.
- Hur lång tid har du hem? - Vi var försenade i Paris.
Fem timmar till New York och en timme i bil. Sen träffar jag familjen.
- Du är underbar. - Hon är underbar.
Ja, verkligen.
- De börjar bli rastlösa. - Hoppas vi är igenom innan de flippar.
Vi ska snart börja servera. Är det nån som behöver nåt nu?
- Ja, skickar du en filt, tack. - Visst. Varsågod.
Du är för trevlig för den här besättningen.
Du... oroa dig inte. Jag är tvungen att ha den.
Jag oroade mig inte.
Jag ljög. Jag är orolig.
Jag heter Thaddeus. U.S. Marshal.
- Anna, trevligt att träffas. - Detsamma.
- Cockpit. - Kan jag servera er nåt?
Nej, vi är nöjda. Tack, Alice. Är allt lugnt?
Vi har en passagerare som bad mig be er inte krascha planet.
- Det hade jag inte tänkt göra. - Låt mig veta om ni behöver nåt.
Det gör vi, tack.
- Är allt lugnt där? - Ja, ja, det verkar bra.
Alice ville bara kolla läget.
Hade varit bra om JFK informerat om stormen innan vi lyfte.
De kände nog inte till den. Jag har aldrig sett en värre storm.
Vi borde ha sett den så vi fort lyft.
De här nattflygningarna är en mardröm.
Jag har gjort min beskärda del. Efter ett tag behöver man dagsljus.
- Några tips? - Allt kaffe du kan dricka.
Allt kaffe du kan dricka.
- Några planer för New York? - Absolut. Jag har en het dejt.
Den vackraste kvinnan du sett.
- Vad heter hon? - Jag vet inte än.
- Blir det bättre med en filt? - Kanske.
Jag fattar inte mig flygrädda. Om man inte palla, varför försöka?
Det handlar om att sitta fast i en metallpenis och tänka på att störta.
- Det är ingen bild jag vill tänka på. - En jättepenis, eller störta?
- Båda två. - Har du varit rädd för att flyga?
Jag är rädd för mycket, men inte flyga.
Att vara här är fantastiskt vackert.
Häruppe i mörkret där ingen kan se oss. Fortfarande två mäktiga fåglar.
- Hur länge har vi jobbat? - Typ tre år, tjejen.
Snälla, jag är upptagen... Jag tar nästa.
Det är bara det att...
- Vad hände? - Jag såg nåt... på vingen.
- Det är nåt därute. - Lugna dig.
- Du måste andas. - Jag såg nåt!
Alla är omskakade på grund av stormen.
Snälla, gå och sätt dig igen. Det är inget därute, jag lovar.
- Sätt dig. Du behöver lugna ner dig. - Ursäkta mig.
Du kan inte den toaletten, sir. Stäng inte dörren, sir.
Är du okej?
Allt är lugnt.
- Ursäkta mig. Vad är det som händer? - Det är sånt som händer.
- Stormen har skakat om alla. - Det är den värsta stormen jag sett.
- Bor du i Los Angeles? - Mina föräldrar. Vi har hälsat på.
- Vi är på väg till New York, Brooklyn. - Vi har varit på smekmånad.
- Gratulerar. - Tack.
Vad händer när passagerare går helt över gränsen.
Situationerna brukar lösa sig själva.
Vi har ett regelverk för extrema situationer.
- Det är skrämmande. - Det brukar lösa sig självt.
Inget att vara rädd för.
Det är bara en storm. Det är därför du ser saker.
Det är regnet och turbulensen.
Sir, sir!
Släpp ut mig! Jag kan inte vara kvar här!
Lugna ner dig, sir. Jag kan inte vara kvar här.
Hon försökte ta tag i mig... Kvinnan i spegeln!
- En kvinna i spegeln? - Liam, ring kaptenen!
- Behöver ni hjälp? - Nej, jag är marshal. Alla sätter sig.
- Vad hände. - Han fick en panikattack.
Jag har inte panik! Jag såg nåt!
Jag såg nåt i spegeln!
Jag måste binda fast passageraren. Har ni nåt som lugnar honom?
- Ja, men vi har aldrig gett... - Hämta det nu.
- Är det säkert att du inte behöver hjälp? - Allt är lugnt! Jag är US marshal.
Alla sätter sig.
- Herregud, han är terrorist! - Han är bara påverkad av verkligheten.
Miss!
Du måste skynda dig!
Jag hör er inte! Jag är ingen terrorist!
Jag hittar inte på nåt.
Ni måste tro mig.
Svälj! Svälj det!
Det är så vi vill ha det. Det är lugnt nu.
Nu är vi lugna.
- Ska du binda honom? - Det är bara för att kontrollera honom.
Det är fortfarande långt kvar. Jag vill inte att han ska flippa ur.
Vi kan resa honom nu.
Jag vill att alla i förstaklass flyttar bak i planet.
Alla ut nu!
Damerna också.
Tack så mycket. Jag är hemskt ledsen.
Passageraren som gav oss problem sitter fast nu och har fått lugnande.
Vi måste återgå till det normala nu.
Är du okej? Det är så vi vill ha det.
Allt är lugnt.
Då så...
- Du kan inte lägga dig i, Brandon. - Jag ville bara hjälpa till.
- Jo, men det är inte din sak. - Jag är ledsen.
Jag tänker på mina föräldrar. Jag vet inte vad det är för fel på dem.
Du sa ju att det var okej. Jag tror dig. Det gör jag alltid.
- Det blir säkert bättre nästa gång. - Jag hoppas det.
Stormen är enorm. Den skymmer all sikt.
För fem minuter sen såg det ut som att den skulle avta.
Höjdmätaren och bränslemätaren fungerar.
- Det verkar som ljuset kärvar. - Det ser så ut.
Men allt borde inte gå på en gång.
- Cockpit. - En passagerare har brutit ihop.
Vi var tvungna att binda honom och ge honom lugnande.
- Binda honom? Är allt under kontroll...? - Jag tror det.
Okej, bra. Se till att de är lugna. Stormen är det enda jag vill oroa mig för.
Uppfattat!
Varsågod, ma'am.
- Vad önskas, sir? - Bara vatten, tack.
Miss, finns det nåt jag kan tugga på?
Jag har ätit jordnötterna och den här gentlemannen gav mig sina.
- Men magen kurrar. - Vi serverar så fort stormen bedarrat.
Finns det inget ni kan göra?
- Jag kan ge er en salladsportion. - Jättebra.
Varsågod.
- Tror du han såg ett spöke? - Nej.
Jag tror att han trodde han såg ett.
- Kom igen. - Ja, det är väl bara dumt.
- Jag trodde jag såg ett spöke som liten. - Verkligen?
Kanske. Man ser ju saker man inte förstår.
Man går nerför hallen och ser nån i ögonvrån.
Man tittar till och den är borta.
Eller när man kör och nån är bakom. När man tittar så är de borta.
Är det spöken, eller bara människor?
Den här gången då... Jag låg i sängen på natten.
Jag låg på sidan och tittade ut genom fönstret på träden.
Jag blinkade för jag försökte sova.
Sen kommer en man ut ur skogen.
- En man? - Han såg ut som Frankenstein.
Men det stämmer nog inte.
Han började gå mot huset rakt mot mitt fönster -
- tills jag kunde se hans ögonvitor. Sen stod han där och stirrade på mig.
- Vad gjorde du? - Jag flippade och väckte föräldrarna.
Pappa kom in och såg sig omkring.
Det fanns ingen där.
De gick till och med ut i trädgården. De sa att jag drömde.
Gjorde du det?
Jag minns varken att jag somnade eller vaknade.
Jag tror inte att du såg ett spöke. Jag tror du såg ett äckel.
Jag vet inte. Har du sett nåt?
Nej... Men jag har sett en ängel.
- Du slipper ändå inte konversationen. - Det var värt ett försök.
Ta det lugnt.
Ger man nån sallad under en storm får man plocka spill från golvet i timtals.
- Jo, men hon var så rar. - Vilken flygning, va?
Jag vet. Jag hoppas det inte händer nåt värre.
Charles Bronson håller ju vakt. Vi kan vara lugna.
Är du okej?
Vi behöver hjälp!
- Är du okej? - Hämta en handduk.
Kan du andas? Hon piggnar till.
Så där ja.
Vi ser till att kommer tillbaka till sätet.
- Ta det lugnt. - Jag tror jag har det i håret!
Kolla alla sallader. Kom igen!
Jösses!
- Cockpit. - Hej, ursäkta att jag stör igen.
Pan US57. Ni närmar er ett lågtryck.
Det blir svårt att spåra er...
Det här är PAN US57. Vi tappar er. Kom.
PAN... repetera... lågtryck.
- Vad är det som händer, Liam? - All mat är rutten.
- Rutten? - Sataniskt rutten.
Fullt med larver. Riktiga larver.
Det är vidrigt. Flygmaten är rutten.
Kanon. Be Liam ringa LAX och berätta om maten.
Ring och meddela LAX om maten.
Det är inte mycket v i kan göra. Håll passagerarna så lugna ni kan.
I värste fall får vi tar hand om dem när vi landar.
- Vad sa han? - Håll dem lugna.
- Telefonen fungerar inte. - Vi har snart prövat allt.
Kom igen, in med grodorna. Vad finns det mer, gräshoppor, mörker?
In med...
Fäst bältena.
Motorerna fungerar inte. Det måste vara en teknisk bugg.
- Ingen drivkraft. - Höjdmätaren är utslagen.
- Vi glidflyga. Håll koll på horisonten! - Jag försöker.
Håll ögonen öppna. Det kommer snart en blixt.
Mayday, mayday, mayday. JFK, det här är PAN US57.
Alla motorer är utslagna. Vi kontrollerar mätutrustningen efter fel.
Ser du nåt, Ryan...? Kom igen, vi är inne i ett aerodynamiskt motorstopp.
Vi måste få upp energi i APU: n annars är vi körda.
Den funkar inte. Fan!
- 30 grader upp. - Vi måste få upp nosen.
Kom igen!
- Vi förlorar höjd. - Vi måste få igång generatorn.
- RAT-turbinen, då? - Det kommer inte att funka.
För helvete, koppla på!
Kom igen, koppla på!
Nu eller aldrig. Det finns ingen återvändo!
Vänta lite. Kom igen...
Fungera, snälla!
Nu kör vi! Kom igen! Dra!
Tack gode gud.
Kontakta cockpiten, tack.
- Bra jobbat. - Jag har aldrig sett ett plan reagera så.
Det har jag, men inte på det viset.
Du får visst se mycket du aldrig sett förut i natt.
Jag fick nästan en hjärtattack.
Kan du börja gå?
Är det lugnt där bak?
Är ni okej? - Hur är det här, då?
Jag tror det. Det var nog allt.
- Alla andra, då? Några skador? - Vet inte. Har inte gåt igenom än.
Uppfattat. Det är ca 4 timmar kvar till New York.
Se till att hålla alla lugna och nöjda så går det nog bra.
Det sista vi behöver är uppretade passagerare.
Tack så mycket.
Det där ser inte bra ut. Vi kollar upp det här på toaletten.
Ja, sir. Tack.
Mår ni bra. Ursäkta, men vi har gjort allt vi kan.
Mina damer och herrar, ursäkta turbulensen.
Som ni märkt har planet tappat mycket kraft, vilket orsakade höjdförlusten.
Men allt är under kontroll och planen är gjorda för att klara sånt här.
Vi har ett tufft väder, men det är prio ett att flyga er till New York -
- eller var er slutdestination är, välmående.
Vi hoppas vara på fast mark inom fyra timmar, så koppla av.
Kabinpersonalen kommer att se till att alla mår bra.
Vi ber återigen om ursäkt för olägenheten.
Å hela besättningens vägnar hoppas jag ni njuter av återstoden av resan.
- Varför är jag... - Det är bara ett buntband.
Ett buntband? Men...
Du fick en attack. Jag var tvungen att binda dig.
Det är för ditt eget bästa.
Du förstår inte. Jag ska säga det en gång till...
Lyssna på mig. Du har rätt att vara tyst.
- Vore jag dig, skulle jag göra det. - Okej.
Ta det lugnt.
JFK-center. PAN US 57...
LAX-center. PAN US57. Vi har tappat kontakten med JFK.
Fan... Jag får inte tag på nån.
De uppdaterade oss om trycksystemen. Det hände innan vi förlorade kraft.
Fortsätt. De kommer tillbaka. Har du kollat systemet?
Jag har kollat boken. Planet kan flyga.
Men efter driftavbrottet har vi några problem.
Enligt diagnosen är kabintrycket bra. Bränslet är bra.
- Landningsställen... - ...är ute och radion och autopiloten.
Planet är inte sprillans, men det är ett av de bästa som byggts.
Om håller hårt i ratten kommer det att gå bra.
- Vad händer om navigationen pajar? - Du har inte flugit ett sånt här, va?
Inte genom en storm med motorproblem.
Ta det lugnt, grabben. Jag har varit med om värre.
Vad säger ATIS om vädret?
Vi är omringade. Om vi vill hitta en utväg, så är vi enligt datan
- fast i mitten.
- Jag ser inget därute. - Oavsett att vi har trasig utrustning...
...har stormen en ände. Vi är snart igenom den.
- Håll huvudet kallt. - Jag gör mitt bästa.
Vad?
Vad händer? Hallå?
Ma'am? Ursäkta mig?
Kan du höra mig?
Låt mig veta att du är okej.
Hjälp! Jag kommer inte ut! Dörren går inte att öppna!
Ma'am? Låset har gått i baklås.
Jag kan inte öppna utifrån.
- Låt mig veta att du är okej? - Jag kommer inte ut!
Ma'am, snälla.
Kon nån hjälpa mig? - Håll dig lugn bara.
Var lugn bara.
- Vad är det? - En kvinna sitter fast där.
- Är hon inlåst? - Låsmekanismen fungerar inte.
Låt mig försöka.
Ma'am?
Ma'am? Det är flypolisen. Jag vill att du öppnar dörren.
Du har rätt. Den verkar ha gått i baklås. Vi behöver nåt att bryta upp den med.
Okej, vi har...
Det finns en mördare på planet.
På tre vill jag att du puttar upp dörren.
Jag förstår inte vad du säger? - Det finns en mördare...
Ett, två, tre...
Åh, herregud!
Kom nu, raring.
Den här vägen. Kan du sätta dig här.
- Vad hände? - Spegeln...
- Vad är det med spegeln? - Jag såg henne. Hon var där.
Det låter inte klokt.
Vi ska ta dig till din stol. Kan du resa dig upp?
Det är okej...
- Allvarligt, vad är det som händer? - Vi tar aldrig det här flyget igen.
Jag menar allvar. Killa flippar och larverna...
Folk spyr och ljuset slocknar.
Och den där stackars kvinnan. Vad är det som händer?
Det är en fruktansvärd storm, men den passerar.
- Är du okej? - Jag trodde vi skulle dö.
- Polisen sa att den galne var terrorist. - Det sa han inte alls. Tvärtom.
Vad ska man göra när det är en galning på planet?
- Vi kanske ska kalla honom galning. - Vad är det för snack om spöken?
Vi är alla lite uppjagade.
Planet krånglar. Det är problemet.
- Håll honom borta från mig... - Vi kanske träffades av blixten.
Det förklarar att strömavbrottet. Blixten slår ner i plan hela tiden.
- Är du mekaniker? - Jag är lärare. Jag följer nyheterna.
Vi är mitt i en storm i ett plan. Planet är en maskin.
Använder ni mobilen stör ni signalen.
När vi är häruppe omgiven av åska kan saker gå fel.
Sluta med anklagelserna som ni inte ens vet är sanna. Alla blir panikslagna.
Alla tar ett djupt andetag, lutar sig tillbaka och försöker koppla av.
- Är du säker på att allt är normalt? - Nej, det är jag inte.
Men det är inte övernaturligt. Vi är på ett plan och plan kan få problem.
- Det är nåt som inte står rätt till. - Jag vet.
Vi försöker tänka på annat. Lite musik, kanske?
Du har inte lyssnat på blandbandet min bror spelade in.
- Jag vet inte. Det känns märkligt. - Älskling...
Vi är i en storm. Stormar passerar.
Om ormar faller ur bagagehyllan, så är du den förste som får veta det.
Du, hör på. Du är dum om du tror att jag inte håller ett öga på dig.
Hämnd! Han slutade inte.
- Sa du nåt till mig? - Va?
Jag...
Jag tyckte jag hörde nåt?
Var är du? Snälla, hjälp! Det är så mörkt här...
Hörde du inte det där?
Det är nån som försöker prata med mig.
Vad är det jag försöker höra?
- Brandon? - Vadå?
Det var inget.
MÖRDARE!
- Har du mixtrat med volymen? - Nej.
Blöder mina öron?
Vad är det som händer, Danika? Du skrämmer mig.
Mina...
Okej...
Kapten?
Alice, du kan inte bara springa in så där.
- Om tre timmar är vi nere på marken. - Det är det som oroar mig.
Det är alla oroliga för. Vi tappar kontrollen över planet.
- Jag vill att ni tar kontroll nu. - Ursäkta?
Vi har haft storm, rutten mat, panikattacker och sen strömavbrott.
Det är i alla fall inte normalt.
Hon har rätt. Jag vill att du lugnar ner dig, Alice.
Det är en hård flygning, men med din erfarenhet borde du veta det.
Jag vet inte vad ert problem är. Jag kan inte gå bak och fixa det.
Jag gör allt jag kan för att flyga. Jag vet att du gör så gott du kan.
Men vi gör också allt vi kan.
Ledsen, Alice.
Ja, sir. Jag förstår.
Jag försöker inte vara hård. Det är bara det...
Kan klara flygningen utan att tappa besinningen bjuder jag laget runt.
- Har du sett det där? - Vadå för nåt?
Vad är det?
Uppe i molnen? Fåglar?
Det är omöjligt. Fåglar flyger inte så högt.
Vad i hela världen...
Är det människor?
Vad pratar du om? Kapten... Jag...
Ser du inte det? Där. Jag svär...
- Människor? - Vill du att jag tar över?
En rast vore nog bra. Kanske lite kaffe...
Jag behöver ingen rast. En flaska vatten, Alice.
Det är ingen skam att bli utmattad. Det är ett nattflyg från kust till kust.
- Jag vet. Jag är bara... - Rädd?
- Jag också. - Ja, kanske lite.
Det är nåt som inte är rätt. Nåt känns inte rätt.
- Dina händer skakar. - Gör de.
Jag märkte inte ens.
Tack.
Vad såg du?
Jag vet inte.
Se till att den är öppen, okej?
Dani?
Brandon?
- Vad är det? - Jag mår inte bra.
Vad är det som händer?
Skulle du tycka det var galet om jag sa att kan finnas nåt annat på planet?
- Är det som din Frankensteingrej? - Nej.
Jag hänger inte med. Dani?
Älskling, hallå! Dani?
Är du okej?
- Har du huvudvärkstabletter? - Ja, i mitt handbagage.
Mördaren...
Mördaren är ombord på planet.
Jag... Jag vet inte vad som händer.
Det finns en mördare på planet.
Dani?
Älskling.
Titta på mig. Det är ingen fara.
Du är okej. Kom.
- Det är ingen fara. Vad hände? - Ta bort det från mig!
Ta bort vadå? Det finns inget här.
Det finns inget där, älskling.
- Hej! Ni får sluta jaga upp alla andra! - Vi jag inte upp nån.
Kan ni sänka er lite.
- Skitsnack. - Jag försöker lugna ner henne.
- Bättre? Vad såg du? - En kvinna, tror jag.
Hon var död. Nedpackad i bagageutrymmet.
Jag öppnade den och hon tog tag i mig. Det såg och kändes så verkligt.
- Jag tror dig. - Gör du?
Det är nåt som pågår här. Vi måste få klarhet i det.
Är hon okej?
- Jag tror det. - Jag vill bara veta vad som händer.
Jag har fått nog. Ursäkta, jag måste på toaletten.
Du vill inte gå dit.
Underbart, galningen har vaknat.
Snälla, säg det inte. Det finns inga terrorister ombord.
Kom hit, mr Marshal.
- Varför binder vi inte fast henne? - Jag låter er inte binda henne.
Ingen kommer att bindas. Lugns ner henne bara.
- Jag fattar bara inte vad som pågår. - Ingen vet vad som händer.
- Men jag litar på mannen med brickan. - Och pistolen.
Det är mycket skit som pågår här.
Jag vet inte vad, men jag vet att den här kvinnan ska bindas...
Nu räcker det. Hör på. Alla här vill tillbaka till sina familjer.
- Gå till din stol. - Det räcker sitt i din stol! Nu!
Sätt dig! I din stol, nu!
Jag vill att alla tar sig samman.
Håll er lugna, okej. Jag tror inte att det är terrorism.
Det ordet får alla att tappa fattningen.
- Ja, men jag... - Nej!
Är vi Nordkorea? Får vi inte uttala oss?
- Menar du allvar? - Jag är ledsen.
Jag vill bara ner på marken.
Det är skrämmande när det är driftproblem. Vi är proffs på det här.
Låt oss göra vårt jobb, så kommer det att gå bra.
Det var precis det jag menade, driftproblem.
Vad pratar vi om? Gasläcka, kabintrycksfall?
Hur långt har vi kvar? Kommer vi att klara oss?
Det är bara några timmar kvar.
Miss, kan du kolla med kaptenen om de tekniska problemen är åtgärdade?
Vad tror du pågår? Det är strömavbrott... hela tiden.
Jag är ingen mekaniker, men jag tror kaptenen gör vad han kan.
Det viktiga är att vi fortfarande är i luften.
Fantastiskt. Äntligen några som vet vad de gör.
Fortsätter du snacka så där, så har vi två snart ett problem.
- Sitt här och håll din käft. Hajar du? - Japp.
- Jag är ledsen för allt det här. - Var inte det.
- Du har inte gjort nåt fel. - Jag vet inte vad som händer.
- Har du tagit tabletterna? - Självklart, men...
- Var inte orolig. - Alla inser att ett driftbrott i luften...
...är värre än spöken. Det kan faktiskt döda oss.
Planet är inte hemsökt. Det är en sjuk teori.
Varför landar vi inte planet och kollar upp problemen på marken?
Har kaptenen sagt när och var vi landar?
Det är svårt att ta sig nånstans i stormen.
Vi är säkrare häruppe.
Ursäkta mig?
- Stormen, då? När vi är igenom den? - Det är ingen sikt just nu.
- Det verkar som den jagar oss. - Ursäkta mig!
Det är inte elektriskt.
- Vi måste nödlanda nu! Det är verkligt! - Vad?
- Vi kan inte landa förrän det klarnar. - Vi måste landa nu, Jack!
- Vad är det, Alice? - Spöken. Planet är hemsökt.
- Tjatar om det än? Ryan! - Vi är alla trötta...
Nej, nej, nej. Lyssna på mig. Ni vet inte vad vi såg.
En kvinna i gången. Ni är de enda som inte såg det.
Sätt dig. Jag börjar bli orolig för dig. Vi landar om 95 minuter.
Nej, lyssna. Ju längre vi är häruppe, ju mer äventyras allas liv.
Var ska jag landa, Alice? Vi har ingen radio.
Vi är helt utlämnade utan nånstans att ta vägen.
Vi landar inte för att ni är skrockfulla. Varför skulle spöken hemsöka planet?
- För att hämnas. - Ursäkta.
- Vad sa du? - Hämnas!
Ryan, behåll bältet på... Ryan?
- Ryan... - Hämnd!
Ryan!
Ryan, sluta.
Vad gör du?
Inta era platser!
Rya, vad gör du?
Släpp honom!
Är du okej?
Använder du inte autopiloten?
Vi förlorade den under strömavbrottet.
Vad i helvete hände?
Jag är hemskt ledsen, Ryan.
Jag vet inte vad vi såg, men nåt är fel. Det är vi eniga om, va?
Du sa att det var nåt fel på planet.
Inte nåt som skapar hallucinationer.
- Vad skulle orsaka det vi såg? - Låt oss börja från början.
Stormen startade efter att vi lyft. Allt annat gick fint.
- Mr Peck i 25 A... - Den stackarn.
Han menade att han såg nåt ovanligt på planets vinge.
Han gick till toaletten för att lugna ner sig, och blev skrämd igen.
Det jag så där var verkligt. Hon var i spegeln och försökte få tag på mig.
- Sen ramlade jag genom golvet. - Jag kunde inte få upp dörren.
Det kändes som nåt höll emot den inifrån.
Vi kollade. Det var inget fel på låset.
- Sen blev det driftavbröt och föll. - Och maten blev förstörd.
Jag hörde en kvinna som skrek i mina hörlurar.
Skrek? Vad skrek hon?
Först var det viskningar. Sen blev det högre.
Det verkade som om hon sa:
"Mördare".
- Då slutade min mobil fungera. - Min också.
- Jag trodde bara det var min. - Det var nåt märkligt på skärmen.
- Vad var det? - Ett sonogram.
Bilder av barn i en gravid kvinna.
- Kvinnan i gången... - Och Ryan hoppade på Jack.
- Och liket i bagageutrymmet. - Nån hade skrivit "mördare" från utsidan.
Vad letar vi efter och var börjar vi?
- Det komma nånstans ifrån. - Det startade i fronten.
- Jag har kollat toaletten. - Vi har varit här mesta delen av tiden.
- Det förklara inte mobilerna. - Eller det som hände i cockpit.
- Vi är så körda. - Vi är inte körda.
Vi behöver bara hitta källan.
Ryan?
- Var är jag? Jag kan inte röra mig. - Det är meningen, grabben.
- Vad hände? - Du hoppade på Jack.
Du gick direkt mot strupen.
Varför skulle jag göra det?
Jag vet att det har varit en jävla natt. Men det måste finnas en förklaring.
Det finns inte så många ställen att leta. Förutom det här, vad finns det?
Det började på vingen. Nu har vi ordet på fönstret.
Vi kan inte kolla det under flygningen.
Är det nåt ombord som inte är som vanligt?
- Inte vad jag vet. - Inga speciella paket?
- Inga döda soldater från Afghanistan? - Brandon?
- Vad menar du? - Objekt kan locka andar.
Det är kanske nåt på planet som det reser med.
Om det inte är nåt här. Vad gör vi?
- Vad sa du? - När då?
- När du föll. Vart tog du vägen? - Dit bagaget ligger. Hurså?
Jag såg det också. När jag föll mot sätet.
Jag hamnade i lastutrymmet.
- Älskling... - Det var nån där.
Jag vet inte, men...
De kändes som de behövde min hjälp.
- Vad säger du? - Nåt har hänt.
Nåt dåligt. Vi måste gå ner dit.
Om vi har haft samma syn -
- är det nåt som säger att vi ska gå dit.
- Ut med språket. - Bagaget.
Jag vet inte vad som händer, men det räcker inte med att prata.
Vi måste gå ner dit.
Får jag veta att du har nåt med det här att göra, ligger du jävligt illa till.
Hur då? Du band mig och satte mig i en stol.
Skär loss honom.
Vem som helst hade flippat på den toaletten.
Råkar du ha en sax, miss?
Tack så mycket.
- Låt mig inte ångra det här. - Det gör du inte.
Herregud.
Okej. Det här kommer att hända nu.
Alla sätter sig. Jag går ner till lastutrymmet...
Ursäkta! Ingen kan gå ner dit.
Ska få nåt avslut på det här, eller inte?
- Jag följer med dig. - Nej, det gör du inte .
Den pratade med mig. Jag såg den.
Jag tänker inte sitta här och vänta på att nån annan löser det.
- Du följer inte med. - Jag följer också med.
Jag har inte rest så långt för att komma hem för att sluta så här.
Om det gör att vi alla kommer hem, så tänker jag hjälpa dig.
Det uppskattar jag. Det är mitt jobb. Jag går själv.
Dani, du stannar här. Jag går ner med polisen.
- Ingen följer... - Sluta! Kom med mig.
- Ni måste skynda er. - Jag ser inget där.
Lampan är inte tillräckligt stark.
Den här är det.
- Vad är det? - Låter som ett barn.
- Vad händer? - Jag tror jag såg nåt!
Det här är en mardröm.
Det är inget bra.
- Den leder till väskan. - Kan du ta den, Austin?
Hörni?
- Vad är det för bilder? - Hon.
Det är blod.
Souvenirer. Typiskt för en seriemördare.
- Åh, fy fan! - Vad är det?
- Det borde vara hon. - Är alla här?
Var är kvinnan som sprang emot oss?
Jösses, där är hon.
Väskan tillhör nån på planet. En mördare? Vems är väskan?
Det är lätt att ta reda på.
Inte en chans.
Kapten, vi måste få tala om det som hänt.
Inte illa ment, marshal, men kan vi ta det nån annan gång?
Jag flyger planet själv och det har inte varit en nån lugn natt direkt.
- Vill du verkligen göra det här? - Vadå?
- Prata om kvinnorna du mördat. - Mördat?
- Menar du allvar? - Skippa skitsnacket.
Du kan inte tilltala mig sådär.
Oavsett vad du menar kan vi inte ha så många här i cockpit.
- Du känner säkert till reglerna. - Jag tänker inte följa reglerna nu.
- Inte de heller. - Vad är det? Vi är snart nere.
Det kan vänta tills vi är nere.
- Vad har du gjort med henne? - Jag vet inte vad du pratar om.
Vad är det här? Vad är det för fel på er. Jag vet inte vem hon är.
Ljug inte! Vad har du gjort med henne? Vad har du gjort med hennes barn?
Kvinnorna på bilderna är de som orsakat alla problemen på planet.
Märkligt att alla bilderna låg i din väska.
Jag... De är inte mina. Kom igen!
- Berätta sanningen! - Kapten?
Skär loss mig!
Nån måste flyga planet!
Lita på mig. Utan pilot kommer vi att dö.
Hämnd!
Skynda på!
Hämnd!
Hämnd! Hämnd!
Mördare! Hämnd!
Du vet vem jag är.
Släpp mig!
Dani, älskling?
Kom igen!
Vad hände?
Jag har inte gjort det... Jag svär.
Spara det.
- Vad har du gjort? - Jag vet inte vad du pratar om.
Ta henne till stolen.
Jag har henne.
- Säg vad du gjorde! - Jag har inte gjort nåt.
Säg vad du gjorde, annars gör jag slut på dig.
Inget jag gjorde har nån betydelse.
Inget spelar nån roll. Du kommer se till att alla dör.
Vakna, älskling.
Inte alla...
Bara du.
Herregud.
Nej!
Snälla, sluta.
Jag kan inte...
Nej, nej, nej! Det är inte mitt fel! Jag menade det inte första gången.
Det var en olycka. Hon gillade hårda takter.
Jag trodde det var okej. Vi spelade rollspel.
Jag antar att jag gick inte för det lite väl mycket.
Jag kände skuld, men djupt inom mig älskade jag det.
Jag älskade att se gnistan gå ur kroppen. Det blev ett begär.
Sen blev det en del av mig. Jag kunde bara flyga i väg efteråt.
Jag visste inte hur jag skulle sluta. Jag är så ledsen. Snälla...
Jag vet inte hur jag ska sluta.
Förlåt mig. Snälla, förlåt mig. Jag gör vad som helst.
Brandon!
Nej!
Kom hit! Det här är ert fel!
Subba!
Nej...
Nej!
Håll fast er allihop!
JFK-center. Det är PAN-US 57. Hör ni mig?
Håll i er!
Spjärna emot!
- Brandon! - Jag har dig.
Vi kommer in snabbt. Håll i er!
Kom igen...
Var beredda för stöten!
Är du okej?
Vi är okej här bak.
Åh, herregud.
Det är lugnt.
Ryan?
Är du okej?