Title: Mon inconnue Year: 2019 Duration: 01:53:11 Subtitles Source: Yes
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫אף תזוזה!
‫נשארה לך מחסנית? ‫-של מה?
‫מחסנית. בשביל עט הנוצה שלי.
‫מחסנית של מה?! ‫-של דיו!
‫ראמיס! מאחר שנדמה לך ‫שאתה יותר טוב ממוסה,
‫בוא נראה מה כתבת. ‫-לא. בבקשה ממך. לא!
‫כן. כל הכיתה תצא נשכרת.
‫טוב... "ובתנועה תמציתית ואלגנטית ‫הצליח שכיר החרב זולטאן
‫"לשוב ולשלב את ‫הנשגב עם החריג."
‫לפחות זה לא אוטוביוגרפי.
‫תחשבו על הנושא. ‫בשבוע הבא נדון בזה שוב.
‫ראף! ראף!
‫תפסיק קצת עם הספר הזה. ‫אתה מתעסק בו כל הזמן.
‫המורה צודק. אם תמשיך ככה, ‫תדפוק לך את הבגרות. -אני יודע.
‫אבל זה הדבר היחיד שמעניין אותי.
‫אז תן לי לקרוא אותו!
‫לשם מה לכתוב ספר שאתה לא נותן ‫לאף אחד לקרוא אותו?
‫אני רוצה שהוא יהיה מושלם. ‫אמרתי לך.
‫כבר שלוש שנים אתה מחכה ‫שהוא יהיה "מושלם". רד מזה!
‫מה קורה? ‫-הכול טוב.
‫יש לו לפחות בחורה, ‫לזולטאן הזה שלך?
‫בחייך. זולטאן הוא גיבור הספר. ‫יש לו אלף בחורות. -אלף?!
‫אז זה ממש תפור עליך.
‫ראף, לכל גיבור ספר שמכבד את ‫עצמו חייב להיות סיפור אהבה.
‫אם לא, זה לא שווה.
‫ל"באטמן" יש את "אשת החתול". ‫-היא לא הבחורה שלו.
‫וללוק סקייווקר יש את הנסיכה ליאה. ‫-היא אחותו. -אתה צוחק!
‫ולטרזן יש את ג'יין, לא? הרי לך!
‫אפילו לשרק יש בחורה ‫והוא בכלל ירוק ומסריח.
‫אבל שרק הוא מפלצת. ‫-נכון, שרק הוא מפלצת!
‫בכל מקרה, ‫כרגע יש לי חסימת-סופרים.
‫אני לא מצליח לסיים את הפרק.
‫בוא נשחק. תגיש!
‫יש! אני המלך!
‫קדימה!
‫תזדרזו!
‫קדימה, בנות.
‫זוזו, תלמידים. תודה.
‫הגיע הזמן! תזדרזו!
‫יותר מהר!
‫סוגרים!
‫מדהים!
‫מי אתה? מה אתה עושה פה? ‫-אני... שום דבר...
‫שמעתי את הנגינה ועליתי.
‫כאן אף אחד לא מאזין לי ‫ואף אחד לא מסתכל עליי,
‫אז אני מעדיפה ל...
‫זה מטופש, כי... זה ממש יפה.
‫כן, זה יפה.
‫כשיהיה מושלם, אנגן לפני קהל.
‫סלח לי.
‫לעזאזל. מה עושים עכשיו? ‫-בורחים!
‫תזדרז! בוא!
‫לכל הרוחות! ‫-משם!
‫עצרו!
‫מהר!
‫חכי, חכי!
‫איזה מזל!
‫הלב שלי הולם בטירוף. ‫-גם שלי.
‫לעזאזל...
‫רפאל. נעים מאוד. ‫-אוליביה.
‫יש לי סחרחורת. ‫אני חייב לשכב קצת.
‫גם אני לא מרגישה כל כך טוב. ‫-לא?
‫אני רואה נקודות קטנות סביב-סביב.
‫זה סיפור מטורף. ‫אם נאמר שבנאדם מתעלף
‫בערך 8 עד 10 פעמים בחייו, ‫במשך 78 שנים, נגיד,
‫אז ששני אנשים יתעלפו בו-זמנית ‫ובאותו המקום...
‫ההסתברות היא...2747! ‫לא כל כך מטורף, אחרי הכול.
‫איך איבדתי את המחברת...? ‫אני לא מאמין!
‫לא! 8,455,000. ‫-תפסיק, טוב?
‫הספר הזה היה כל החיים שלי.
‫למה כתבת הכול במחברת אחת? ‫-אני יודע.
‫אז תשחזר מהתחלה.
‫לשחזר? נראה לך שאפשר לשחזר ‫סיפור כזה מהתחלה? פשוט ככה?
‫כן.
‫שתוק. ‫-לא אומר אף מילה.
‫זאת היא. אף מילה. כלומר תסתלק.
‫תסתלק אתה. ‫-עוף מפה! -בסדר.
‫להתראות, ראף.
‫היי. מותר לשבת? ‫-כן. כמובן.
‫הכול בסדר?
‫אתה חיוור. ‫אתה מתכונן להתעלף שוב?
‫לא. אני... איבדתי מחברת.
‫לעזאזל! ‫-כן.
‫זה מחריד. אני מבינה.
‫בסוף שנת 2003 איבדתי עט. ‫זה היה נורא.
‫לא, זה לא בגלל המחברת ‫אלא בגלל מה שכתבתי בה.
‫לדעתי דווקא יש בה דברים נפלאים. ‫אני אוהבת את זולטאן.
‫לא נכון! היא אצלך?!
‫מצאתי אותה הבוקר, בעליית הגג. ‫-לא נכון!
‫תודה! הצלת את חיי!
‫סלחי לי. באמת, הצלת את חיי!
‫מה... את...?
‫קראת הכול?!
‫אז עכשיו אנחנו תיקו. ‫-כן, אבל בעצם זו...
‫זאת הגרסה שעוד לא סיימתי. ‫זו רק טיוטה. היא די גרועה.
‫אולי היא די גרועה אבל אני מתה ‫לדעת מה יהיה בסופו של זולטאן.
‫באמת? ‫-כן. באמת.
‫הוא די רודף-נשים. הוא מנשק נשים ‫שהוא בקושי מכיר.
‫זה נראה לך אמין, במציאות?
‫במציאות? ‫-כן.
‫לא. ברור שלא. ‫-נכון.
‫במציאות אף אחד לא מתנהג ככה. ‫-ברור.
‫טוב, אני זזה. ‫-בסדר. -להתראות.
‫להתראות. רגע. סליחה, אני...
‫חשבתי על מה שאמרת.
‫אז הנה, כרגע התנשקנו. ‫-נכון.
‫וזה היה אמין. ‫-כן, זה היה אמין.
‫אחרי שקראתי את הסיפור שלך ‫חשבתי שזה קצת...
‫טוב. בסדר.
‫בסדר. אני מבין מה חשבת.
‫אבל תרשי לי. ‫מאחר שאני מחבר הסיפור
‫ואני מכיר את זולטאן היטב... -כן.
‫נראה לי שהוא היה עושה ככה.
‫"ציוני בחינות הבגרות 2008"
‫"כאן התאהבו אוליביה ורפאל"
‫חכה!
‫"זולטאן ושאדו - העולם החדש"
‫"אטיין רובר הוצאה לאור"
‫האם אתה רואה את ההצלחה הזו ‫כפרס או כלחץ נוסף?
‫כשאני כותב, אני לבד. ‫אני שוכח הכול.
‫אני כאילו חוזר להיות הנער שהייתי, ‫עם הדמיון השופע.
‫תודה לך, רפאל ראמיס, שבאת ‫אלינו. ספרך ייצא לאור מחר.
‫במאי: הוגו ז'לן
‫הגעתי!
‫איך הייתי?
‫לא קיבלת את ההודעה שלי? ‫-כרגע הגיעה.
‫אני מקווה שלא חיכית לי. ‫-לא.
‫מצוין. אני רק ניגש לטפל במשהו.
‫אצל פליקס הכול בסדר? ‫-כן.
‫עדיין סובל בגלל ‫מורגן אבל הוא בסדר.
‫הוא עדיין מאוהב. ‫-כן.
‫היא עזבה אותו לפני שלוש שנים ‫והוא עדיין מדוכדך.
‫"זולטאן ושאדו בידי האויב.
‫"הם יודעים שאת אחד מהם ‫יוציאו להורג.
‫"האויב מחליט לחסל
‫"את שאדו.
‫"שאדו קורסת על האדמה הקפואה.
‫"זולטאן נשאר לבד בעולם, להיאבק ‫להצלת מה שנותר מן האנושות."
‫-"סוף" -
‫סיימת? ‫-את מה?
‫לא. שום דבר.
‫למה לא נתת לי לקרוא אותו?
‫אני לא יודע. רצית לקרוא אותו?
‫תמיד קראתי, לא? ‫-כן. זה נכון.
‫את באמת צריכה לקרוא אותו. ‫תקראי ותגידי לי מה דעתך.
‫מה הבעיה, ראף? אתה רוצה שלא ‫אקרא יותר את מה שאתה כותב?
‫בבקשה, מותק, ‫בואי לא ניכנס לסצנות הערב.
‫אני מבקש ממך. אני עייף.
‫למחר ארגנו לי יום מטורף. ‫אני צריך להיפגש עם תלמידים
‫ולדבר עם כמה סינים ‫על עיבוד של "זולטאן" לסרט.
‫רגע. אמרת בטלוויזיה ‫שעניין העיבוד לא סגור.
‫הוא סגור.
‫יופי. אני שמחה לשמוע.
‫ותראה איך אנחנו חוגגים את זה. ‫בריב.
‫למה את יורדת עליי הערב? ‫-זה אתה שיורד עליי!
‫אתה לא מספר לי שום דבר! ‫לא נותן לי לקרוא מה שאתה כותב!
‫אתה משאיר אותי בבית לאכול לבד ‫כמו מטומטמת!
‫מה קורה לך?
‫אתה לא רואה שאנחנו ‫כבר לא מסתדרים?
‫אחרי כל מה שהקרבתי למענך... ‫-מספיק עם ה"הקרבתי למענך"!
‫את גם אומללה, נוסף לכול? ‫-כן, ראף, אני אומללה!
‫אתה רואה טוב מאוד שאני אומללה!
‫אתה רואה טוב מאוד ש... ‫כל אחד מאיתנו נעול בפינה שלו,
‫אתה מתעלם ממני כל היום!
‫אסור היה שזה יהיה ככה.
‫חלמתי על הרבה דברים,
‫גם על דברים שנאלצתי ‫לוותר עליהם,
‫אבל לא חלמתי שהגבר ‫שפגשתי לפני עשר שנים
‫יהיה יום אחד אידיוט כזה!
‫את לא אוהבת אותי יותר?
‫אני לא יודעת.
‫"זולטאן - המסע האחרון"
‫"שאדו קורסת על האדמה הקפואה.
‫"זולטאן נשאר לבד בעולם, להיאבק ‫להצלת מה שנותר מן האנושות."
‫אירופה 1. השעה 8 והרי החדשות ‫מפי וירז'יני ברואן.
‫סופת שלג עזה פקדה ‫הלילה את פריז ו...
‫אוליביה?
‫זהירות, רפלקס!
‫זה חג המולד!
‫זה מטורף, אחי! ‫אולה, צ'יקוס!
‫מה הצעצוע הזה?
‫איפה ה"אאודי" שלך?
‫מה? אה, מצחיק מאוד. הלימוזינה ‫במוסך. בוא, עלה.
‫אתה צוחק, כן? ניסע בזה? ‫-כן! אל תהיה כבד.
‫ואל תדבר אליו ככה, ‫שלא יתחיל לעשות לנו קונצים.
‫שים לב, הכנתי לך שתי משענות ‫לרגליים שיהיה לך נוח.
‫"נוח"? אתה עובד עליי? ‫עצם הזנב שלך תקועה לי בביצים!
‫בי-צים...
‫הראש שלי מתפוצץ. יש לך משהו ‫נגד? -אין לי. אמרתי לך?
‫ברצינות, ראף, מה הבגדים האלה? ‫אני לא מבין.
‫לא נכון... יצאת אתמול בערב?
‫אני לא יודע. יצאתי לשתות משהו. ‫אולי לא הייתי צריך.
‫נהדר. למה לא התקשרת אליי?
‫המקום הזה מדכא...
‫שלום. ‫-שלום.
‫הכול טוב?
‫ראף!
‫היי. ‫-שלום. תודה רבה.
‫מה קרה לו, הוא השתגע?
‫איך דיברת אליה, אחי...
‫למה המטומטמת קראה לי ראף?
‫היא משתמשת באותו בושם ‫כמו מורגן. זה מחרפן אותי.
‫הי! מספיק!
‫זיכרון הריח. אתה קולט? ‫אני נזכר בכל פעם. זה גיהנום!
‫בוקר טוב, מר ראמיס. ‫-מהר, השיעור מתחיל.
‫הי! חכה! ‫-מה?
‫אתה לא בא איתי? ‫-לאן? למה? לשם מה?
‫אני אמור להסתדר לבד?
‫אין קבלת פנים? אין קפה? ‫איזה מקום מגעיל!
‫אתה בכושר הבוקר! יש לך דרישות!
‫שטיח אדום למר ראמיס!
‫קדימה, זוז!
‫בוקר טוב, תלמידים. שבו במקומות. ‫מיגל, בבקשה ממך!
‫שלום לכם.
‫תודה רבה.
‫אני יושב כאן?
‫נעים מאוד. מה עושים? ‫נמתין לעיתונאים או נתחיל?
‫אולי כדאי שנתחיל. ‫נראה איך יתגלגל.
‫אה, סליחה. סלחו לי.
‫כבה את הטלפון בבקשה. ‫אל תדאג, נחזור לזה.
‫את כל הסלפיז והחתימות נעשה ‫בסוף. אל דאגה, יהיה לכולם.
‫אני פה, אז בואו תיהנו.
‫קדימה. נתחיל. ‫נעשה את זה קלאסי. שאלה-תשובה.
‫אתם תציגו לי שאלות על הספר ‫ואני אענה. מי ראשון?
‫בבקשה, עלמתי.
‫ערכתי תחקיר באינטרנט... ‫-יפה עשית.
‫וגיליתי שהמשפט מ"המלט": ‫"להיות או לא להיות, זו השאלה"
‫היה צריך להיות שונה. ‫הפסיק צריך להיות במקום אחר.
‫זה היה צריך להיות: "להיות או לא..." ‫-מה היא עושה לי?
‫פסיק, "...להיות, זו השאלה." ‫-מה?!
‫לגביי זה פתאום משנה הכול. ‫בפעם שעברה אמרת,
‫בעניין מיקום המוות בטקסט... ‫-בפעם שעברה...
‫וגם שאלת מדוע שייקספיר הגיע ‫למסקנה הזאת.
‫בסדר. אבל...
‫אני לא שייקספיר.
‫את מדברת על פסיק... ‫מה את מנסה לעשות?
‫בסדר. סליחה. ‫-סלחי לי. אני...
‫לא בשביל זה אני כאן. ‫טוב, את.
‫קדימה, תשאלי אותי משהו ‫על זולטאן.
‫על שכירי החרב. ‫על שאדו. מה שתרצי.
‫על מי? ‫-על שאדו.
‫הגיבורה. את מנסה לעבוד עליי?
‫אדוני, אתה בטוח שאתה בסדר?
‫על מה הוא מדבר?
‫טוב... הבנתי. זאת בדיחה.
‫מצלמה נסתרת. ‫איפה המצלמות האלו?
‫הבנתי. הן מאחורי הראי.
‫טריק הראי. קלאסי.
‫טוב. אני מקווה שנהניתם שם.
‫אני מצטער שהרסתי לכם. האמת? ‫אין לי כוח למשחק הזה היום.
‫אבל בפעם הבאה, אני מבטיח.
‫תסגרו את זה עם ההפקה. ‫אני הולך לפגישה עם המו"ל שלי.
‫כן, פליקס, אני מניח שאתה מעורב ‫בזה. אתה מסתתר שם מאחור.
‫תצטרף אליי בבקשה. יש לנו פגישה ‫עם הסינים. קדימה.
‫ואתם, אף מילה! ראיתם איך...
‫את! כל התרגיל הזה עם "המלט"... ‫האמנתי לך!
‫כוכבת נולדה, מה?
‫טוב, ילדים. להתראות. ‫הנוער הזה...
‫היי, נינה.
‫מה נשמע, שארל?
‫ת'יבו, ראית? ‫שלחתי לך את הגרסה הסופית.
‫תדפיס אותה, שיהיה לכולם.
‫היי, מארי. ‫-לאן זה? לא, אדוני, אל תיכנס!
‫סלח לי, אטיין. הקדמתי קצת, מה?
‫לא קבענו ב-11? ‫-לא.
‫אז סליחה. ‫-זה בסדר. שב.
‫תמשיך בבקשה. ‫-הרעיון הוא זה:
‫אנחנו רוצים עיבוד שמתמקד ברגש ‫ואתם יכולים לתת לנו את זה.
‫מסעם של החיילים המולדאביים ‫במחנות הפליטים הוא אוניברסלי!
‫זה הסרט שאנחנו רוצים לעשות... ‫-איפה פליקס?
‫וזה יהיה ענק.
‫בנוסף...
‫מאט דיימון מת על הספר.
‫רק רגע. סליחה שאני קוטע אותך.
‫אני לא מבין כלום.
‫מה הבעיה?
‫מאט דיימון מעולה. ‫אני מת עליו. אבל...
‫איפה זולטאן בכל זה?
‫זולטאן? ‫-כן.
‫כי אתם מדברים על חיילים ‫מולדאביים, ועל מחנות פליטים...
‫מה הקשקושים האלה, אטיין?
‫על מה אתה מדבר?
‫אוי לא...
‫לעזאזל, אטיין, אל תגיד לי ‫שגם אתה מעורב בזה.
‫מה, הצוות הזה כאן? ‫יש פה מצלמות נסתרות? איפה הן?
‫מי הבחור הזה? ‫-אין לי מושג. הוא משלכם.
‫לא, הוא לא משלנו. ‫הוא לא משלכם?
‫לא ראיתי אותו מימיי. ‫-אז מי האידיוט?
‫בסדר, אטיין. אכלתי אותה.
‫אפשר להפסיק? אני לא מבין ‫למה אתם ממשיכים עם זה.
‫תפסיק לפנות אליי בגוף ראשון וצא ‫מפה. אני לא מכיר אותך. מארי!
‫זה סיוט! למה אף אחד לא מקשיב ‫לי? מה הבלגן הזה? נאדין?
‫את מוכנה ללוות ‫את הליצן הזה החוצה?
‫בסדר, אטיין, נפסיק כאן!
‫אני עומד לאבד את סבלנותי! ‫-קדימה, תאבד אותה ועוף מפה!
‫מצטער מאוד. אני לא מכיר אותו.
‫מאט דיימון? באמת? ‫-אטיין, אתה לא מכיר אותי?
‫אז איך אני יודע ‫שאתה גר ברחוב סן פר?
‫ושיש לך שלוש בנות ‫ושלאשתך קוראים ז'נבייב?
‫ושעשית ניתוח שאיבת שומן? ‫איך אני יודע את כל זה?
‫ושבכל יום רביעי בצהריים ‫אתה דופק את המזכירה שלך
‫במלון "מרקורי" פה קרוב?
‫אה! סליחה, מארי.
‫רגע. מה אמרת?
‫כן. הוא דופק את המזכירה שלו ‫במלון "מרקורי".
‫בכל יום רביעי...
‫עוף! תסתלק!
‫ויום טוב לך!
‫"קונצרט לפסנתר ‫'אודיאון' - אוליביה מאריני"
‫מה זה?!
‫גבירותיי ורבותיי. אנא מכם. התאזרו ‫בסבלנות. היא תגיע עוד מעט.
‫לא, אבל אני יודע שהיא עומדת ‫להגיע. אנחנו ממתינים לה מזמן.
‫סליחה... למי אתם מחכים?
‫לאוליביה מאריני.
‫היא אשתי. ‫-מצחיק מאוד.
‫הנה. תסתכל. "בורדו, 2015"
‫היה לי אז זקן, אבל גילחתי אותו ‫כי נראיתי שמן.
‫הנה, היא ציירה לי פה לב קטן.
‫יודע איך השגתי את זה? ‫-איך?
‫נתתי לה שטר של חמישייה.
‫אני המעריץ הכי גדול שלה.
‫אני יודע עליה הכול, ‫מהרגע שהיא יוצאת מהבית בבוקר
‫עד שהיא חוזרת בלילה. למשל,
‫אתמול היא הגישה ‫את התוכנית בטלוויזיה
‫ופה היא בביקור ב"אודיאון"...
‫זהירות, אל תקמט את הדפים. ‫-סליחה.
‫היא חולמת לנגן באולם הזה. ‫כמו סבתא שלה באפריל 1967.
‫מחר יש הפסקה, אבל ב-9 בערב ‫היא תהיה אורחת הכבוד
‫בנשף צדקה למען ילדים חולים ‫במלון "סלומון דה רוטשילד".
‫אם היית בעלה... סלח לי מאוד...
‫הייתי יודע את זה.
‫ב-5 אחה"צ את מודדת את ‫השמלה... -מעולה.
‫אוליביה! ‫-אוליביה!
‫חתימה, בבקשה!
‫מה שלומך? -בסדר. חיכינו לך ‫הרבה זמן אבל הכול טוב.
‫ראיתי את התוכנית אתמול. ‫היית גדולה. -תודה. באמת?
‫כבוד. שיתפתי בטוויטר ‫והיו המון עוקבים. -תודה.
‫תודה, תודה מקרב לב.
‫אתה רוצה תמונה שלה? בבקשה.
‫הארנק והכובע באותו הצבע. ‫-תודה רבה.
‫שמך הפרטי?
‫רפאל.
‫עם שתי הנקודות מעל ל"אי"? ‫-כן.
‫בבקשה. יום טוב לכם! ‫-להתראות. תודה רבה.
‫להתראות!
‫אוליביה? ‫-אני אבוא לקונצרט שלך!
‫"לרפאל, מאוליביה מאריני"
‫מה הבלגן הזה?
‫מה הקשקושים האלה?
‫מה זה?
‫מה קורה פה?
‫לעזאזל!
‫רפאל ראמיס.
‫מה? לקחת "מק"?
‫"המקצוע: מורה לספרות"
‫מי האנשים האלה?!
‫אוליביה מאריני
‫נזמין את האורחת שלנו.
‫ערב טוב, אוליביה מאריני. ‫תודה שבאת אלינו הערב.
‫ראשית, כל הכרטיסים לקונצרט הבא ‫שלך נמכרו בתוך פחות משעה.
‫כלומר: פסנתרנית נודעת בעלת ‫שם בין-לאומי
‫היא היום כוכבת רוק. -לא, לא.
‫נכון שקהל האוהדים שלי ‫צעיר ברובו...
‫יש "198,256 אנשים ‫שאוהבים את..."
‫הי, ראף!
‫הכול טוב, אחי? ‫-כן.
‫למה לא הלכת ללמד היום?
‫כן... סליחה... לא הרגשתי טוב.
‫אני חושב שהשתייה של אתמול ‫דפקה לי את הראש.
‫סלח לי, אני סתם מברבר...
‫שלא תעז לצאת שוב לשתייה ‫כזאת בלעדיי. אני רותח מכעס.
‫ספר לי. איפה היית? מה עשית?
‫לפי הפרצוף שלך הבוקר, ‫זה לא היה סיפור קל.
‫לעזאזל...
‫עם מי היית? עם קן? ‫דבר!
‫תגיד. אתה... זוכר את מארבייה?
‫מארבייה? בפרטי-פרטים? ‫-כן.
‫ברור. אני זוכר הכול. ‫אף פעם לא הזדיינו כמו שם.
‫זוכר את מדריכת הגלישה? ‫כריסטינה?
‫כן. ועוד איך אני זוכר.
‫אני מתגעגע להזיות ההן. ‫למה שאלת?
‫שיחקנו אותה מקסיקנים מיסטיים... ‫-רגע.
‫מה קורה שם? ‫-חכה. אל תנתק.
‫היי, ארנבון. הכול טוב?
‫אני יודעת שכבר 7 בערב. איחרתי,
‫באיטלקית לא נשארו לזניות ‫אז הלכתי לקנות בווייטנאמית.
‫אתה אוהב אוכל וייטנאמי? ‫אוהב וייטנאמי?
‫כן...
‫אני לא יכולה יותר.
‫זו הפעם השלישית שכיתה ב'-3 ‫הרסה אותי. אני לא יכולה יותר.
‫זאת הכיתה הכי גרועה!
‫כשהם לא בלתי-נסבלים הם דבילים, ‫וכשהם לא דבילים, הם בורים.
‫אני לא מסוגלת יותר לראות ‫ת'פרצופים שלהם! זה גיהנום!
‫המיגל הזה... ‫בא לי לתלוש לו ת'שפם!
‫אי-אפשר להבין מילה ממה ‫שהוא אומר.
‫אתה לא בא?
‫כן. אני בא.
‫אני לא מסוגלת יותר. עייפתי.
‫בוא. ‫-טוב.
‫הנה, באתי.
‫הכול בסדר? ‫-כן.
‫אני שמחה לראות אותך. ‫-ואני אותך.
‫את יודעת מה? אם את עייפה, ‫נעשה את זה בפעם אחרת.
‫כן. את שפוכה מעייפות. ‫-לא. -כן.
‫לא. ‫-לא?
‫יודע מה הייתי רוצה? ‫-לא.
‫שתעשה לי עיסוי. כמו אז. ‫אני גמורה. הכול כואב לי.
‫בסדר. כמו אז. ‫-כן, אני לא יכולה יותר.
‫מה קרה לך? בכפות הרגליים!
‫נכון, עיסיתי לך את כפות הרגליים. ‫-בדיוק!
‫אוי, כואב לי!
‫תודה. ‫-על לא דבר.
‫אני יודעת שאתה לא רוצה ‫שלא יידעו על זה בביה"ס
‫אבל יכולת לומר לי היום "בוקר טוב".
‫הבוקר? כן, אני יודע... ‫שיחקתי איתך מין משחק כזה.
‫יפה שיחקת. זה הדליק אותי. ‫לא נכון. -כן נכון.
‫בכל מקרה, זו לא הייתה המטרה.
‫אם עשית את זה בשביל ‫להדליק אותי... -לא.
‫עשית את זה בשביל לעורר בי חשק. ‫-לא, לא בשביל זה...
‫בטח שכן! ‫-לא נכון!
‫ברור שכן. ‫-זה היה ברור.
‫מה את עושה? חכי! לא!
‫אחזור עוד מעט.
‫אתה בטוח שהכול בסדר, ארנבון?
‫לא. זה... הכול לא בסדר.
‫כנראה אכלתי משהו מקולקל. ‫אני נכנס להתקלח.
‫את לא חייבת לחכות לי.
‫אם את צריכה ללכת, לכי. ‫-אני אוכלת פה. יש המון "דאל".
‫אני לא מאמין... היא נשארת!
‫לעזאזל! הם שמו בזה סויה!
‫אמרתי להם מאה פעם, ‫"אל תשימו לי סויה באטריות!"
‫לא להאמין על המטומטמים האלה!
‫מה זה?
‫מה הדבר הזה? ‫-"פינג"
‫לכל הרוחות!
‫"פינג"... והשני, "פונג"! אוי לי!
‫פינג ופונג! הצמד! לעזאזל...
‫זה היה מחזה מטורף, אחי. מטורף!
‫היא קופצת עליך, אתה מזנק ‫מהספה והולך אנ'לא יודע לאן...
‫והיא מתחילה לאכול ‫את האטריות שלה בשלווה...
‫היא מתחילה להתפשט ‫בלי לקלוט שאני מזיין...
‫ואני נבוך, אתה מבין? ‫בכל מקרה, אני מזיין...
‫והנה היא, עירומה. בזה אין ספק.
‫מה נשמע? -אז הפסקתי להסתכל. ‫אתה מכיר אותי.
‫טוב, הסתכלתי. כמה? דקה, ‫שתיים... מקסימום שתי דקות.
‫ציצים יפים. ציצים יפים מאוד.
‫ואחר-כך, אתה מאוהב. ‫תגיד, אתה מאוהב?
‫לא. זה רק סיפור תחת. -כבוד ‫לסיפור-תחת שלך. אתה מכיר אותי.
‫כן, אני מכיר אותך.
‫מה קרה, ראף?
‫מה קרה? ‫-שום דבר. זה...
‫הכול בסדר. אני בסדר. ‫-מאז אתמול אתה מוזר מאוד.
‫למה, קרה משהו? ספר לי. -אין ‫טעם. אתה תחשוב שאני משוגע.
‫מה פתאום! ‫תפסיק. על מה אתה מדבר?
‫אין לך אמון בי?
‫ראף?
‫טוב.
‫מאז אתמול בבוקר אני חי ביקום ‫מקביל וכל החיים שלי השתנו.
‫אתה אידיוט. תהיה רציני. ‫-טוב.
‫מאז אתמול בבוקר ‫אני חי ביקום מקביל
‫וכל החיים שלי השתנו. ‫-חתיכת מעצבן!
‫אמרתי לך שלא תאמין לי. ‫אמרתי או לא?
‫יופי. אתה לא עובד עליי. ‫זה מצחיק עוד יותר.
‫אני לא מאמין! זה גיהנום! ‫פליקס, נשבע לך שזאת האמת.
‫לפני כן... הייתי נשוי, כתבתי ‫ספרי מד"ב בדירת 300 ממ"ר,
‫הוזמנתי לראיונות בטלוויזיה, ‫עשיתי חיים משוגעים!
‫אתה נשוי? ‫-כן!
‫אבל מאז אתמול, ‫אשתי לא מזהה אותי.
‫היא הייתה מורה לפסנתר ‫ועכשיו, פתאום,
‫היא אחת מהסולנים הגדולים בעולם!
‫ואני, מאתמול, מורה לספרות למרות ‫שמעולם לא קראתי את "המלט"!
‫כמובן. ‫-אני חייב לחזור לחיי הנורמליים!
‫אם נחתתי כאן, ‫אני מסוגל גם לעזוב, לא?
‫מצחיק מאוד, מר ראמיס. ‫צא מההזיה הזאת, אנחנו מול ב'-3!
‫להתראות.
‫מדאם איקס פוגשת את מר וואי.
‫כעבור 10 שנים, מר וואי מוצא ‫את עצמו תקוע בכמוסת זמן-חלל
‫ומדאם איקס לא יכלה לפגוש אותו ‫10 שנים קודם לכן. אתה מבין?
‫היא כאילו סימנה ציר-זמן בלעדיו!
‫הבנת או לא הבנת? ‫-הבנתי. האיקס זה אתה.
‫זהו, אני האיקס! לא!
‫פליקס, אני מר וואי! ‫-אתה וואי!
‫מי זה? ‫-גש לפתוח.
‫טוב. תחשוב על זה בינתיים. קדימה.
‫היי. מה נשמע? ‫-היי.
‫היום הבאתי את אלה:
‫עגל בגבינה, המבורגר מרגז גדול ‫ושני "הפרה הצוחקת".
‫נהדר, אבל לא הזמנתי כלום ‫אז לדעתי זו טעות.
‫מה? השתגעת? לא!
‫לא, תשאירי את זה, סנדרה. ‫תשאירי.
‫הוא אמר את זה בצחוק. ‫-יפה. נרגעתי. אלפי תודות.
‫להתראות לכם. ‫-להתראות!
‫מה קרה לך, נפלת על הראש?
‫אין לך כבוד ל-30% הנחה ‫של "השעה השמחה"? עשה מאמץ!
‫שמעת איך דיברת אליה? בחייך! ‫-רגע. אני מבולבל.
‫מה? אפילו את סנדרה שכחת?
‫אני מכיר את זאת שהייתה פה? ‫-סנדרה?
‫כן. אפשר לומר שהכרת ‫אותה איזה... עשר פעמים.
‫אתה מכיר אותה מצוין.
‫אם לא, אתה אחד ‫ממקרי האלצהיימר הנדירים
‫שקרו אצל צעירים.
‫אתה מתאר לך כמה דברים ‫אצטרך ללמוד מחדש?
‫פליקס, אני מתחנן אליך, עזור לי.
‫תאר לך שהייתי חוטף שבץ מוחי. ‫משהו מדעי,
‫אובדן זיכרון, כל החגיגה...
‫דמיין לך את זה,
‫ותחזיר לי את החיים שלי. בבקשה!
‫שמך רפאל ראמיס, ‫אנחנו חברים מילדות,
‫אתה מורה לספרות בתיכון ‫"ז'אן מולן" כבר חמש שנים
‫ואומרים עליך שאתה ‫המורה הכי טוב שם.
‫אני לא בהכרח מסכים איתם... ‫מה אתה רוצה, זאת האמת...
‫מה עוד אומר לך? אנחנו משחקים ‫פינג-פונג ואנחנו די טובים.
‫ותמיד סירבת שנהיה שותפים לדירה
‫כי אתה מעדיף לזיין ‫בדירת הרווקים שלך.
‫זהו, בגדול.
‫פליקס...
‫זה לא אני. ‫-זה כן אתה.
‫אלה לא החיים שלי. ‫אני חי ביקום מקביל מטורלל!
‫אף פעם לא אמרת לעצמך ‫שזה ייתכן מדעית?
‫מדעית? זה יהיה מטורף, אבל כן. ‫-כן.
‫זהו. זה באמת מטורף. מטורף! ‫מטורף!
‫מה זה...? ‫-מטורף! -מטורף.
‫זה גם יסביר מדוע ‫ביומיים האחרונים,
‫בבוקר, קנית לי קרואסון שוקולד
‫למרות שאף פעם לא עשית את זה. ‫-נכון. כן, כן.
‫זו ההוכחה הרשמית לכך ‫שאינני האיש שהכרת.
‫ולקנות קרואסוני שוקולד לאנשים ‫זה בכלל לא הסטייל שלי.
‫ואמרת שאתה נשוי? ‫-כן.
‫איך קוראים לאשתך? ‫תגיד את שמה, מיד! -אוליביה.
‫אבל היא לא מזהה אותי. אתמול ‫היא חתמה לי כאילו הייתי שקוף.
‫היא נתנה לך חתימה?! ‫יפה מצידה.
‫אתה חושב שכדאי שאגש ‫לדבר איתה? -מה?
‫אם החיים שלי השתנו ‫וגם החיים שלה,
‫ברור שהם קשורים זה בזה, לא?
‫כן. בדיוק. תזמין את אשתך ‫הדמיונית לצאת לארוחת ערב.
‫נהדר.
‫איפה היא הערב? מה היא עושה?
‫אני יודע!
‫איפה זה? לאן לפנות? ‫-לשם.
‫לא, שם, לפנים!
‫בלי הזמנה לא יכניסו אותך. ראית ‫את המקום? הם סופר-בררנים פה.
‫לי אל תדאג, ‫אני אמרח אותם בדיבורים.
‫ערב טוב. ‫-זוז הצידה, אדוני. יש אנשים לפניך.
‫ראיתי. האם אפשר ל...? ‫-רק עם הזמנה.
‫הזמנה, כמובן. אבל... ‫-אני לא מכיר אותך.
‫בסדר. ‫-זוז הצידה.
‫טוב.
‫מרחת אותם בדיבורים!
‫בוא, ראף, ניסע.
‫את מוכנה להחזיק את זה רגע?
‫כן, אני בפנים.
‫נו? אוליביה לא שם? ‫-לא. אני לא רואה אותה.
‫אבל אני לא מבין את זה. ‫בדרך-כלל היא כאן. אני בטוח.
‫תקשיב. זה ‫קורע אותי מצחוק. ברצינות.
‫אתה מתכונן לחטוף התקף שיגעון? ‫חזור הנה!
‫הנה. אני רואה אותה.
‫מה, היא כאן? באמת? ‫-כן. היא פה. היא בדיוק מולי.
‫מה לעשות?
‫אני לא יודע. ‫ניסית לתפוס את המבט שלה?
‫לא. אתה צודק.
‫היא לא שמה לב אליי. ‫היא מדברת עם אנשים שם.
‫תקשיב. תסתכל ישר ללב שלה. ‫-סליחה?
‫כשראיתי את מורגן בפעם הראשונה
‫היא אמרה לי שהרגישה ‫כאילו חץ פילח לה את הלב.
‫אתה והחיצים שלך! ‫זה לא עובד ככה, אני אומר לך.
‫בעצם כן, זה עובד... ‫זה באמת עובד קצת.
‫היא מסתכלת עליי.
‫זהו זה! החץ!
‫החץ שלך עובד. היא מסתכלת עליי. ‫היא מתקרבת...
‫באיזה מרחק היא ממך? ‫חמישה מטרים? עשרה?
‫חכה. ותשתוק. שקט! אף מילה!
‫סליחה?
‫אף מילה! מקסימום "ערב טוב".
‫טוב. ערב טוב. נשארו לכם ‫שבלולי סן ז'אק ביין?
‫שבלולים? במה?
‫בגביעי זכוכית... או בצלוחיות ‫אישיות. לא משנה מה.
‫כן, בטח. הקטנות האלו.
‫השבלולים בחצילים שהיו לנו... ‫-כן, זה בטח זה.
‫בסדר, אגש לחפש לך. אני מלצר.
‫בבקשה.
‫טרי, מעכשיו.
‫תודה. חשבתי ששכחת אותי.
‫אני? מה פתאום!
‫רפאל? ‫-כן!
‫סוף-סוף!
‫בחיי, חשבתי שמתתי!
‫עם שתי הנקודות מעל ל"אי"? ‫-כן, כן.
‫אתמול באת ל"אודיאון". ‫אני זוכרת שמות פרטיים מצוין.
‫נהדר.
‫אוליביה, את כאן! את יכולה לבוא? ‫כולם שואלים עלייך.
‫מצטערת. ‫-אני באה.
‫אני חייבת ללכת. ‫-טוב.
‫תודה על השבלולים. ‫-אגב שבלולים,
‫אפשר לדבר איתך בכנות? ‫-כן.
‫האמת היא שאני לא מלצר.
‫אתה לא מלצר? ‫מצטערת.
‫היית צריך לומר לי. זה מטופש. ‫-לא, לא נורא.
‫אני אשם. לא הייתי צריך ללבוש ‫את הז'קט הזה.
‫אבל בעצם זה לא נורא, ‫כי ככה יצא לנו לשוחח וזה היה...
‫אוליביה...
‫אני מצטערת, הם בפאטיו.
‫אני באה מיד.
‫ערב נעים. ‫-גם לך.
‫תזדרז, אנחנו מאחרים.
‫היינו חייבים ל...? ‫-כן!
‫ניקולא מאסאר כאן. המשחק חם.
‫חכה, פליקס. ‫לא שיחקתי כבר אלף שנים.
‫גם ונסאן ריקו כאן? ‫המשחק באמת חם. בוא!
‫הגשת "פצצה", הגשת "סינית", ‫הגשת "פצצה". לסירוגין.
‫בטוח שאני לוקח ‫את המערכה השנייה
‫מול מת'ייה דה לה מורטייר המנוול.
‫היי, ראף. ‫-היי.
‫הכול טוב? ‫-כן. אצלך?
‫מעולה. נתראה אחר-כך? ‫-בסדר.
‫גם היא?! ‫-אליזה? כן. באופן קבוע.
‫אתה חזק, אחי! ‫-"הירושימל"!
‫קח. המחבט שלך.
‫שמתי לך שני "אש כחולה" ‫לחזק את התקיפה.
‫נאכל אותם בלי מלח! ‫-חכה! חכה!
‫תקיפת "נחש המים", בסדר? ‫-הולך.
‫אני לא יודע מה זה.
‫הגשת... "סינית"!
‫לעזאזל! -מה אתה עושה? ‫אמרנו "נחש המים"!
‫אני לא יודע מה זה!
‫הגשת.. "פצצה"!
‫לא רע.
‫אני עליו. הוא נגע.
‫לעזאזל! אתה רציני? ‫זה לא טניס!
‫לא מצליח לי!
‫מצטער. אבל הזהרתי אותך. ‫-אני לא מאמין!
‫בכל מקרה, לעולם אל תעמיד פנים ‫שאתה משחק גרוע.
‫אולי זו הוכחה שהסיפור שלך נכון. ‫-אז אתה מאמין לי!
‫אני לא בטוח.
‫מה אתה עושה? ‫אתה לא חייב להסתובב,
‫כבר ראיתי את המה-שמו שלך.
‫כן? איפה ראית אותו?
‫כבר 10 שנים שאנחנו משחקים ‫פינג-פונג יחד.
‫המה-שמו שלך הוא לא החבר ‫הכי טוב שלי אבל כן, אני מכיר אותו.
‫סלח לי מאוד, ‫אבל אני את שלך לא מכיר.
‫ואני עוד לא משחק ‫פינג-פונג 10 שנים.
‫אז אם אתה רוצה למצוא ‫את החבר שלך ואת המה-שמו שלו,
‫עזור לי לחזור לחיים שלי ‫שלפני פליקס.
‫בבקשה.
‫טוב. איינשטיין דיבר על הבלגן שלך.
‫מה?! ‫-איינשטיין דיבר על הבלגן שלך!
‫ההוא שהמציא את תורת היחסות.
‫שדיבר על המעברים בין הממדים.
‫טוב. אז זה אפשרי? ‫-כן! לא. כן. אני לא יודע!
‫אבל יש לזה קשר לסיפור שלך.
‫כל הלילה בדקתי את עניין ‫היקומים המקבילים והמסעות בזמן.
‫טוב מאוד. -יש את הסיפור ‫על החתול של שרדינגר,
‫יש חורים שחורים, חורי תולעת,
‫תיאוריית המיתרים... ‫ויש גם מיתרי-על...
‫אני מפסיק אותך כאן. ‫אני לא מבין כלום.
‫טוב. ראית מי נמצא שם? ‫-כן.
‫גודפרואה דה מונמיראיי, המכונה ‫"הרדי", הרוזן אפרמון דה פפנקור,
‫הבן של אלדבר דה מאלפטה ‫ות'יבוד דה מונפוקון...
‫בסדר, הבן-דוד הובר, ז'אן רנו.
‫זה נקרא "היסטוריה חלופית". ‫-חלופית...
‫ב"המבקרים", גודפרואה ‫הורג בקשתו
‫את אביו של פרנגונד, הדוכס מפויי.
‫הוא חושב אותו לדוב בגלל המכשפה ‫האכזרית שהרעילה אותו
‫במיץ של ביצי אוגר ‫שאגרה בחמת שלה.
‫כן. הם יאבדו במסדרונות הזמן
‫בגלל הדרואיד ‫שטרף את ביצי השליו...
‫אבל בעיקרון, הם חוזרים בזמן ‫כדי למנוע את התאונה הזאת.
‫מה זה? אתה הולך לעשות לי ‫מזה סרט שלם?
‫איך זה קשור אליי? ‫אני לא הרגתי אף אחד בחץ וקשת.
‫הקשר, ראף ידידי, הוא ‫שאנחנו חיים באפקט דומינו.
‫ברור שקרה משהו שגרם את כל זה.
‫הבנתי. וזה יגרום לי שאתנודד ‫במקום שבו אני משחק פינג-פונג...
‫כן. משהו כזה.
‫למעשה, רובו של הזמן ‫הוא קונפליקט
‫שמפרק את הטרנסלציה של...
‫אולי תאונה... שבר... ‫-שבר...
‫קריעה... פעולה אלימה.
‫אני יודע! ‫-מה?
‫אני יודע מה זה!
‫אני מבולבל כמו אדם חולה, ‫כמו שהיה עם אשתי.
‫רגע. מתי? אני רוצה לדעת הכול. ‫כל הפרטים. ותדייק.
‫שלשום בערב חזרתי הביתה... ‫-באיזו שעה?
‫אני לא יודע. ‫-אני חייב לדעת.
‫טוב. בעשר בלילה. ‫-עשר בלילה.
‫הגעתי הביתה בעשר בלילה...
‫ואף שאני אף פעם לא רב עם ‫אוליביה, רבנו עד לנקודת האל-חזור.
‫האל-חזור! ‫-כן. עד כדי כך
‫שהיא אמרה לי שהיא לא בטוחה עוד ‫שהיא אוהבת אותי.
‫לא בטוחה עוד? ‫-כן.
‫וואו. את זה אני מכיר. ‫"לא בטוחה עוד".
‫בדיוק. קרעתי כבל-חשמל, ‫שברתי מנורה,
‫הרסתי דברים בדירה... -מנורה...
‫הסתלקתי בזעם, ‫טרקתי ת'דלת ו-בום!
‫סופת שלג נוראית ירדה על פריז.
‫נכון! הסופה! ‫בחיים לא ראיתי סופה כזאת.
‫אני בטוח שזהו זה, פליקס. ‫אני בטוח!
‫אוליביה חייבת להתאהב בי ‫מחדש בחיים האלה
‫כדי שאחזור לחיים הקודמים שלי!
‫כן, אולי זוהי הקשת שלך... ‫-אני בטוח.
‫אתה תכבוש מחדש ‫את האשה שלך...
‫ואני את מורגן. סידור נהדר.
‫אתה צוחק? זה קלי-קלות. ‫-באמת?
‫אני יודע עליה הכול. מה היא אוהבת, ‫מה היא מתעבת... היא אשתי!
‫נכון. איזה שיר היא אוהבת? ‫תביא בשלוף!
‫"זמן לאהבה" של פרנסואז הרדי. ‫היא יודעת אותו בעל פה. וגם אני.
‫כן. מה עוד? ‫-מה עוד...
‫אה, כן. את הרקיקים שלך ‫היא מתעבת. -טעות בידה.
‫היא אוהבת את עוגיות המדלן ‫הקטנות עם העטיפה הירוקה.
‫בטעם קוקוס? ‫-בדיוק.
‫מה עוד...
‫היא תמיד שותה את הקפה שלה ‫נקי, בלי סוכר ובלי חלב.
‫היא מעריצה מושבעת של וודי אלן. ‫הפרח החביב עליה הוא המיוזוטיס.
‫כן... ברגע שהיא רואה את הים ‫היא חייבת להיכנס לשחות,
‫גם כשהמים קפואים.
‫כשהיא עצבנית, הידיים שלה רועדות.
‫היא תמיד משנה את דעתה ‫ברגע האחרון, וזה... זה...
‫זה מטריף אותי לגמרי.
‫היא מחברת את השמיכה למיטה ‫כדי להתכרבל בה.
‫היא אוהבת לעשות אהבה במקלחת.
‫אחרי מריבה, כשהיא ניגשת ‫במפתיע ומנשקת אותי בצוואר,
‫זה סימן שהיא סלחה לי.
‫היא...
‫אני יודע אלפי דברים על אשה ‫שאולי לא קיימת עוד.
‫היא קיימת, ראף. תירגע.
‫בכל מקרה, אתה חייב לפגוש אותה. ‫-כן.
‫יש לה חברים? משפחה?
‫שלום.
‫שמי רפאל. אני ידיד של אוליביה.
‫נכדתך לא באה בדרך-כלל לבקר ‫אצלך בימי ראשון אחרי הצהריים?
‫אני שמחה לראות אותך. ‫לא התראינו מזמן.
‫מה שלומך?
‫רגע. את מזהה אותי?
‫איבדתי קצת את הזיכרון ‫אבל את מי שחשוב לי אני זוכרת.
‫את עדיין עונדת את טבעת הנישואין.
‫אתן אותה לאוליביה ביום חתונתה. ‫-כן! כלומר...
‫היא לא ממהרת. זה טוב.
‫את עדיין מנגנת? ‫-כמובן. בכל יום.
‫הפסנתר הוא המשפחה שלי. ‫-המשפחה, כן...
‫מה את קוראת כרגע? ‫-אני אוהבת ביוגרפיות.
‫אני אוהבת לגלות את הסודות ‫הקטנים בחייהם של אנשים.
‫מותר? ‫-כמובן.
‫זה היה יוצא מן הכלל... ‫-היי, סבתא!
‫מה אתה עושה פה? ‫-ואת? מה ה...?
‫רגע. אל תגידי לי שגבריאל ‫היא סבתך! -היא סבתי.
‫זה מוזר. זה מטורף! ‫-אני לא מבינה מה מעשיך כאן.
‫אף אחד לא רשאי להיכנס לכאן, ‫מלבדי ומלבד צוות העובדים.
‫אני אחראי התרבות של המוסד הזה.
‫אני מגיע אחת לשבוע כדי להרצות,
‫אנחנו מאזינים למוסיקה ‫ואני מקרין להם סרטים.
‫והאמת? סבתך היא הדייר ‫החביב עליי ביותר פה.
‫סבתא... זה נכון? את מכירה אותו?
‫אשאיר אתכן ביחידות. ‫אם תצטרכי משהו, אני בחוץ.
‫הלו? אפשר לדבר עם המנהל?
‫מה את עושה פה, אוליביה?
‫באת לדבר בטלפון או לראות אותי?
‫בואי ננגן. ‫-הלו?
‫איך קראת לי? ‫-אוליביה.
‫לא שכחתי את שמך.
‫לא. לא שכחת.
‫תגידי. הבחור שהיה פה קודם... ‫את באמת מכירה אותו?
‫כן. אני מחבבת אותו מאוד.
‫בואי ננגן.
‫"רכבל טוב הוא..."
‫אה, אוליביה...
‫ניגש לשתות קפה?
‫טוב.
‫להתראות, איב.
‫אין כמו קפה טוב.
‫מגעיל!
‫הקפה הזה מגעיל.
‫אני אוהב קפה כשהוא ‫רק בלי סוכר ובלי חלב.
‫בסדר. ‫-גם את?
‫לא. אני לא בררנית כל-כך.
‫ביחס לקפה? ‫-לא.
‫אתה עובד פה מזמן?
‫מאז ש... ‫כן, אני עובד פה כבר כמה שנים.
‫בהתנדבות. בזמני הפרטי.
‫אנשים ששוכחים הכול מהיום למחר ‫נוגעים ללבי מאוד.
‫עוגיות מדלן קטנות בטעם קוקוס?
‫תודה. לא.
‫אני חושב שכן. לא?
‫עטיפה ירוקה פירושה ‫שזה בטעם קוקוס.
‫באמת לא. תודה.
‫בסדר. חשבתי ש...
‫סליחה.
‫צר לי, אני חייבת ללכת. ‫באו לקחת אותי.
‫בכל מקרה, גבריאל נראית טוב.
‫היום היא קראה לי בשמי הפרטי.
‫זה לא קרה מזמן.
‫באמת? טוב...
‫לדעתי היא יפה,
‫עדיין יש בה להט, היא מנגנת ‫בפסנתר, קוראת הרבה...
‫זה יפה, בגילה.
‫היא קוראת ביוגרפיות של אחרים ‫כי היא לא מצליחה לסיים את שלה.
‫לא ידעתי שהיא כותבת ‫את זיכרונותיה.
‫ואת? חשבת פעם לכתוב ‫את זיכרונותייך?
‫את הזיכרונות שלי? ‫-כן. אוטוביוגרפיה.
‫לא. לא חשבתי.
‫אבל את פסנתרנית דגולה ‫ונכדתה של פסנתרנית דגולה...
‫ספרי את הסיפור שלך.
‫אני לא בטוחה שהוא ‫יהיה מעניין ביותר.
‫הקוראים אוהבים את הסודות ‫הקטנים בחייהם של אחרים.
‫אני יכול לעזור לך. ‫זה המקצוע האמיתי שלי.
‫כשאני לא מרצה בהתנדבות ‫או עוזר בסתר.
‫טוב...
‫תחשבי על זה ונדבר שוב?
‫האמת? אני לא בטוחה.
‫בסדר.
‫יום טוב לך. ‫-גם לך.
‫תודה על הקפה.
‫שלום. אתה המנהל של ‫אוליביה מאריני?
‫אני...
‫תציג את עצמך. "שמי..." ‫-"שמי..."
‫זרוק שם!
‫ארנו דה סן ז'ורז' דה מון סנקלר.
‫מה אתה עושה? זה מחרפן!
‫מזל שזאת רק חזרה, כי מה שאתה ‫עושה הוא איום ונורא!
‫לי זה דווקא נשמע בסדר. ‫-לא, זה זוועה!
‫אתה לא מרקיז בחצר של לואי ‫ה-14, אתה הסוכן שלי! -כן.
‫אז תעשה את זה פשוט: ‫"שלום. שמי..."
‫שלום. שמי...
‫אתה מלחיץ אותי! ז'אן... פייר. זהו.
‫ז'אן-פייר? ‫-פייר.
‫ז'אן-פייר פייר? ‫יש לך שלושה שמות פרטיים?
‫לא. זה השם שלי. ‫ז'אן, ושם המשפחה פייר.
‫אני לא מאמין! ‫שומעים רק ז'אן-פייר, פליקס!
‫נראה לך? ‫-כן!
‫ומדובר בדייג, ‫אז צריך למצוא שם ש...
‫ז'אן-פייר לה פשר ("הדייג"). ‫נשמע נהדר.
‫מה?! ‫-תקשיב:
‫"שלום. שמי ז'אן-פייר לה פשר. ‫אני הסוכן של רפאל ראמיס."
‫בסדר. מצוין. תמשיך.
‫הבנתי! אני אסדר את זה.
‫לא, אל תסדר לי את זה! ‫לפני רגע אמרת שטויות.
‫נעשה את החזרה עד הסוף.
‫אתה יודע מה? אין לך אמון בי? ‫בסדר. תתחפף.
‫יש לי אמון בך!
‫אני רק רוצה שתעשה את זה ‫פשוט. אתה מסוגל?
‫טוב.
‫פשוט.
‫תתקשר. קדימה, יש לי אמון בך.
‫זה מצלצל. ‫-טוב...
‫שלום. מדבר ז'אן-פייר לה פשר.
‫מה הקול המפוצלח הזה? ‫מה אתה עושה?!
‫לא. סליחה. מדבר העוזר ‫של ז'אן-פייר לה פשר.
‫רגע. ז'אן-פייר הגיע. אני מעביר ‫לך אותו! -אני לא מאמין!
‫שלום. מדבר ז'אן-פייר לה פשר. ‫-לא! דבר בקול נורמלי, לעזאזל!
‫אני מעביר לך אותו. הנה הוא.
‫שלום. ז'אן-פייר לה פשר. ‫בסדר, אעביר לך אותו.
‫לא. קיבלת אותו?
‫שלום. הלו? כן. לא...
‫מספיק עם הבלגן הזה!
‫כן. סלח לי. אני קצת לחוץ ‫אבל כל המשרד בבלגן הבוקר.
‫ביקשתי סליחה. אתה שומע אותי ‫טוב? ז'אן-פייר לה פשר.
‫אני הסוכן האמנותי ‫של רפאל ראמיס.
‫אני יודע שרפאל פגש באחרונה ‫את... -אוליביה מאריני.
‫ויש לה הכבוד להיות האמנית הבאה ‫שעבורה הוא משתוקק לכתוב.
‫לכל הרוחות...
‫פרויקט ענקי, לא?
‫תמשיך. זה טוב. ‫-בהחלט.
‫כן, בהחלט.
‫מה אתה עושה? ‫-קולות של מקטרת.
‫תן לי את זה!
‫כן. כמובן.
‫כמובן! ללקוח שלי יש המלצות ‫רבות בעקבות כתיבת ביוגרפיות.
‫זו המומחיות שלו. ‫-סלח לי. -על מה? -הפלצתי.
‫לעזאזל! ‫-כן, הוא מטורף.
‫אני ערב לך. הוא חי אורגני, ‫ישן אורגני...
‫וגם אוכל אורגני. מה זה אומר לך?
‫אמרתי "פשוט"!
‫הוא נקרע מצחוק. ‫-לא אכפת לי!
‫אני יכול לשלוח לך הכול ‫עם חברת משלוחים.
‫לא. ‫-לא.
‫איפה נקודת האיסוף הקרובה ‫ביותר אליכם? -גם כן לא.
‫גם כן לא. אז לא.
‫תן ת'שפופרת! אתה תהרוס הכול! ‫תן הנה!
‫סמוך עליי. האיש מת עליי.
‫פליקס... ‫-כן.
‫כן!
‫מצוין. זה מה שנעשה.
‫לעזאזל...
‫מצטער, ראף.
‫לא נורא. נסתדר.
‫אבל אתה אוכל אצלה במוצ"ש.
‫מה?! ‫-כי אני חתיכת גאון.
‫אתה אוכל אצלה במוצ"ש!
‫יש! יש!
‫אבל אל תתלהב.
‫ה"אורגני" לא עבד כל-כך. ‫צריך רק לשכנע אותה.
‫אם תעשה מה שצריך, יהיה בסדר. ‫-יופי. תודה.
‫נחזור על זה? ‫-לא כדאי.
‫לא, מה? ‫-טוב. נחזור על זה.
‫תמיד. ‫-בסדר. לא נורא.
‫ערב טוב. ‫-ערב טוב.
‫בבקשה. זה בשבילך.
‫ידעת שאלה הפרחים שאני אוהבת?
‫לא נכון! מיוזוטיס? ‫-כן.
‫בחיי! כנראה אני... פיצוץ, מה?
‫מארק, אתה בא? ‫-סליחה. לא שמעתי שנכנסת.
‫מארק? ‫-ערב טוב.
‫מארק דשאנל. נעים מאוד.
‫גם לי. מי זה? ‫אני רפאל.
‫עם שתי נקודות מעל ל...
‫זה אני שדיברתי עם הסוכן שלך.
‫הבנתי. אתה הסוכן שלה. ‫-בין השאר.
‫סוכן, מפיק, מנהל עסקים ‫וכמעט בעלי. -כמעט?
‫כן. עוד לא התייאשתי.
‫סליחה. ‫-מה קרה?
‫אני... אתם...
‫חששתי שהיין יישפך על הרצפה. ‫רצפה יפה מאוד, אגב...
‫צעקתי כדי למנוע שזה יקרה. ‫-בסדר.
‫נחכה לסוכן שלך? ‫-לסוכן שלי... כן. למה?
‫סיכמנו שנהיה ארבעה, לא? ‫-כן. ארבעה.
‫הוא יגיע עוד מעט.
‫כן? ‫-לא תאמין מה קרה!
‫למה אתה לוחש? ‫-ששש... אני בחדר האמבטיה שלה!
‫כבר בחדר האמבטיה? ‫אתה הולך לשכב איתה?
‫מה? לא. תפסיק עם זה.
‫ולמה גם אתה לוחש? ‫-אין לי מושג.
‫בקיצור, פליקס, אתה חייב לעזור לי. ‫אוליביה תפוסה.
‫היא חיה עם הנהג-אמרגן-גזבר שלה.
‫מה?! חכה. היא חיה עם ‫שלושה גברים? מה זה, שלישייה?
‫לא, זה אחד עם שלושה ‫תפקידים. מארק,
‫הבחור שדיברת איתו בטלפון.
‫לא נכון! ‫-ואני, כמו אידיוט,
‫אמרתי להם שלא אבוא לבד. ‫בקיצ, אני מחכה לך כאן.
‫רק אלבש סוודר צבעוני ואני בא! ‫-תודה, גבר.
‫רגע. מה? תלבש מה?
‫צלצלתי אצל השכנים אבל לא, ‫זה בכל-זאת אצלכם.
‫זאת לא דירה, זה כפר!
‫ערב טוב. ‫-ערב טוב. ז'אן-פייר לה פשר.
‫נעים מאוד. ‫-אוליביה.
‫ברגשי כבוד. ‫-ז'אן-פייר הוא ה...
‫היי, מותק.
‫הסוכן שלי. ‫-סוכן מבולבל, שאיחר. סלחו לי.
‫אני קורס תחת ערימת התיקים. ‫בגלל מארי-ז'ו. אני לא עומד בקצב.
‫מארי-ז'ו פרק.
‫כבר שבוע שאני מנסה לקבוע ‫ארוחת צהריים...
‫אבל מה אכפת לנו... ‫-בדיוק.
‫הכנתי שבלולי סן ז'אק ברוטב וניל. ‫הם מוכנים. אפשר לגשת לשולחן.
‫נפלא. בואו נשב.
‫מה אתה עושה? ‫למה נישקת אותי בפה?
‫תרגיע. נשים מתות על גברים ‫שקשה להשיג.
‫וכיוון שאני לא יכול להתחפש לאשה, ‫אנחנו זוג. הבנת?
‫רגע! זה מטומטם לגמרי!
‫והבאתי מקטרת. שיא היוקרה. ‫-די כבר עם המקטרת שלך!
‫תן אמון במון סנקלר הגאון.
‫לא אמרנו לה פשר? ‫-תן אמון בלה פשר הגאון.
‫תודה. ‫-טוב.
‫בכל מקרה, השבלולים היו מעדן.
‫המומחיות שלי היא בדרך-כלל ‫דגי מנטה ריי בחמאה
‫אבל עיינתי בוויקיפדיה.
‫מה זאת אומרת? בוויקי...?
‫מצאתי שם שבילדותך, בקובה, ‫הוריך היו פעילים מאוד
‫בהגנה על דגי המנטה ריי... ‫-כמובן!
‫אז עברתי לשבלולים. ‫-תודה!
‫חבל מאוד. הייתי שמח לטעום ‫מהמנטה ריי שלך.
‫כי... רביולי זה קצת מסובך עבורי.
‫אתה אלרגי?
‫לא. פשוט, כשמורגן, האקסית שלי, ‫עזבה אותי...
‫ז'אן-פייר, אולי לא כדאי ש...
‫נשארתי לבד ואכלתי רביולי ‫בוקר, צהריים וערב 3 שבועות רצוף.
‫כשאני רואה רביולי אני מיד נזכר בנו,
‫וכשאני נזכר בנו, בא לי להקיא.
‫סיפור לא רע.
‫זה מגוחך. אילו ידעתי, ‫הייתי מבשל משהו אחר.
‫לא, לא בגלל זה סיפרתי את זה. ‫הכול טוב.
‫אני כבר לא רעב.
‫נדבר קצת על פרויקט הביוגרפיה? ‫-בהחלט.
‫בואו נדבר על זה. ‫-מצוין.
‫הבנתי שאתה לא מתלהב מהרעיון. ‫-לא, אני מת על הרעיון.
‫אבל אוליביה נרתעת קצת, ‫למען האמת.
‫כן. קצת. ‫-באמת?
‫זה רעיון נפלא. ‫יועיל מאוד לתדמית שלך.
‫למעריצים שלך מגיע לדעת ‫מי את, מאיפה באת והכול.
‫כמובן. ‫-צריך לפחות לנסות.
‫החומר ששלחתם, מרשים. ‫דיוויד בואי, בוקוז... זידאן. לא רע.
‫שלחת את כל ה... את הכול.
‫הוא שלח את כל החבילה. ‫-בדיוק.
‫אבל לא מוזר שהשם שלך ‫לא מופיע בשום מקום?
‫נכון מאוד. שאלה טובה. ‫-מה אני יכול לומר?
‫לא, זה... בואו נאמר שאני רגיל ‫שגונבים לי את ההצגה.
‫הוא נסתר מאחורי הציורים ‫של אלה שהוא מצייר.
‫לא אמרת כלום. ‫-אני יודע.
‫במובן מסוים. ‫-גם זה לא אומר כלום.
‫טוב...
‫בישלת את כל זה לבד? ‫את כל מה שאכלנו?
‫יחד, או לבד? ‫-אני לבדי.
‫במטבח, אני מנצח התזמורת. ‫אני המנהל.
‫לשמחתי. כי אוליביה אוכלת ‫כל מה שמגישים לה. -מה?!
‫בפעם האחרונה שהשארתי ‫אותה לבד
‫מצאתי אותה בפיצריה עלובה. ‫-אוי!
‫לא נכון. זה לא היה ככה.
‫הייתי אמורה לאכול ‫עם הכנר הראשון,
‫ואתה השתוללת מקנאה ‫ועשית לי הצגה שלמה.
‫כן, הקנאה היא עסק מכוער מאוד.
‫נכון. אבל הפיצריה ההיא ‫הייתה באמת עלובה.
‫השולחן הזה חזק. ‫איזה עץ זה, ערבה?
‫לא. אה, הקינוח מוכן. ‫אני ניגש לטפל בו. חכו כאן.
‫אני בא אתך. ‫-לא. אסתדר.
‫כן, כן. המתכונים הקסומים שלך ‫מרתקים אותי.
‫אני בא לעזור לך. ‫-בסדר. עוד מעט.
‫נצא לשאוף אוויר?
‫טוב.
‫אסור שהוא יראה שאני מעשנת. ‫-כן?
‫הוא שונא שאני מעשנת ואני שונאת ‫כשהוא אומר לי שהוא שונא את זה.
‫אני מבין.
‫אתה כבר הרבה זמן ‫עם הסוכן שלך?
‫כן, אנחנו עובדים יחד מאז... ‫-לא. אני מתכוונת "יחד".
‫אה, זה! הבנתי. לא, אנחנו לא...
‫אנחנו לא "יחד". נכון, קודם הוא ‫עשה לי את השטות ההיא ו...
‫לא. הוא רק הסוכן שלי. ‫אני "הטרו" לגמרי.
‫בסדר... את לא רוצה שנעבוד יחד ‫כי את הומופובית. הבנתי.
‫לא. פשוט... חשבתי על זה,
‫ואני לא רואה איזה דברים מעניינים ‫יש לי לספר לך.
‫את טועה. ‫אני בטוח שזה יהיה מלהיב.
‫אתה יודע, כשהידיים פנויות,
‫כשלא צריך לבשל, ‫לעבוד בגינה, לנהוג, לטפס
‫וכשאפילו המניקור הופך נושא לדיון ‫עם המנהל שלך...
‫החיים נעשים מלהיבים הרבה פחות.
‫בבוקר אני מנגנת, בצהריים ‫אני מנגנת ובערב אני מנגנת.
‫כן. אין ספק... זה הרבה מאוד נגינה.
‫אבל אני אומר לעצמי ‫שלכתוב את הביוגרפיה
‫של מישהו שלא עושה ‫שום דבר מלבד לנגן...
‫גם זה יכול להיות לא רע. ‫יש לי רעיון. ננסה,
‫ואם בעוד 10 שנים תגידי לי ‫שנמאס לך, נפסיק.
‫לא, באמת... אין לי שום דבר נגדך
‫אבל אני מרגישה שזה לא לעניין. ‫אני צעירה מדי
‫וזה יהיה קצת יומרני מצדי.
‫בסדר גמור.
‫לא אתעקש.
‫לא נדבר על זה יותר.
‫באמת? ‫-אני מבטיח.
‫הנה הם!
‫מה אתם עושים? הקינוח מוכן. ‫אתם באים?
‫כן. רק יצאנו לשאוף קצת אוויר.
‫הוא לא מפסיק.
‫התאהבנו.
‫ז'אן-פייר, בוא תראה! ‫-אני בא, מרקו!
‫תודה.
‫הם מחכים לנו. ‫-כן.
‫זה... אני...
‫אולי זה יישמע לך מטורף, אבל...
‫שיניתי את דעתי. אני מסכימה.
‫אני חושבת שיועיל לי ‫לנסות משהו חדש.
‫ננסה, ואם כעבור 10 שנים ‫זה לא יצלח, נרד מזה?
‫סגרנו? ‫-כן. סגרנו.
‫מצוין. כרצונך.
‫הנה זה...
‫האם...? איך נתחיל...?
‫אולי בזה. כן.
‫קראתי איפשהו שנולדת בפריגור.
‫כן.
‫"כן".
‫הנה אחת יותר טובה:
‫מה הזיכרון הטוב ביותר שלך ‫מהפסנתר?
‫הזיכרון הטוב ביותר שלי מהפסנתר? ‫-כן.
‫טוב. זה היה עבור אחד הקליפים ‫הראשונים שלי.
‫לקראת אירוע די קיטשי.
‫הציבו את הפסנתר בשוליו של יער, ‫-לא רע.
‫הייתי שם לבד, ניגנתי,
‫ופתאום מצאתי את עצמי ‫פנים מול פנים עם דוב חום.
‫לא נכון! ‫-נבהלתי מאוד... -כן.
‫והוא התחיל ללוות אותי בתיפוף ‫קצבי על גזע של עץ אשוח.
‫על מה?! ‫הכי מטורף היה שהוא ידע
‫את התשיעית של בטהובן בעל פה!
‫הבנתי. מדהים!
‫חבל. זה סיפור עם עוקץ.
‫אפשר היה לכתוב פרק שלם ‫על הסיפור הזה עם הדוב.
‫חבל, בכל מקרה.
‫עכשיו ברצינות. אני חושבת שהזיכרון ‫היפה ביותר שיש לי מהפסנתר
‫הוא מהבית של סבתי, בקאמארג.
‫הייתי בת ארבע בערך, ‫הקשתי על קליד ופרצתי בצחוק.
‫חמוד. ‫-כן.
‫גם החיוך שלך חמוד.
‫אני מרוצה. פגישת העבודה ‫הראשונה שלנו הייתה טובה.
‫אתה חושב? ‫-כן. -ראף?
‫לעזאזל. הוא מתעלם ממני. ‫-לעזאזל! אני לא מאמין...
‫מי זאת? ‫-חברה שלי לשעבר.
‫היא נדבקת אליי ‫ואני לא מצליח להיפטר ממנה.
‫מה את עושה פה?
‫עקבתי אחריך. מסתבר שנהגתי נכון.
‫אוליביה, הכירי את מאג... ‫מלאני. סליחה. אוליביה.
‫מי זאת? ‫-גם לי נעים.
‫את, תסתמי! ‫-הי!
‫מלאני, אולי לא כדאי להתחיל ‫לדבר בנימה הזאת.
‫אנחנו פשוט... נגיד דברים.
‫אני... מה לומר...
‫אני מאוהב.
‫זה נכון.
‫ידעתי! -מצטער. לא ידעתי ‫איך להודיע לך אז
‫כי לא היינו ביחסי דיבור.
‫ממתי זה? ‫-זה...
‫זה טרי. ‫-כן, טרי מאוד.
‫מאוד. זה די טרי, אבל נראה לי ‫שיש לנו חיבור משומן.
‫"משומן"? ‫-כי את...
‫אני עוזבת אותך, ראף. ‫-יס.
‫מזת'ומרת "יס"? ‫-לא. אמרתי "יס"?
‫סלחי לי, זה לא היה "יס" ‫במובן של "יו-פי יס!"
‫זה היה במובן ההפוך. ההיפך מ"יס".
‫אני מבין למה את עוזבת אותי.
‫בא לי לפצח לכם ת'גולגולת! ‫לשניכם!
‫עם זאת, כשאני רואה אתכם ככה...
‫אתם זוג יפה. ‫-כן? -כן.
‫אתם כאילו מחלחלים זה לתוך זה.
‫הלבבות שלכם כאילו שזורים יחד.
‫זה מחרפן!
‫מצטער, ברווזונת. מאוד. ‫-"ארנבונת", אידיוט!
‫נכון. "ארנבונת". סלחי לי.
‫זה לא מסובך, ארנבון!
‫אני מצטער. ‫-עזוב. זה בסדר.
‫תודה. ‫-הייתם יחד הרבה זמן?
‫בכלל לא. נפגשנו בתיכון.
‫אז זה כבר הרבה מאוד זמן.
‫לא. בעבודה. גם אני מלמד בתיכון.
‫לגביי, התיכון היה ממש מזמן. ‫בחיים אחרים.
‫"בחיים אחרים". זהו!
‫בתיכון "ז'אק דקור", ‫מ-2005 עד 2008.
‫כן. זה בוודאי זה.
‫לא. דיברתי על עצמי.
‫זה מטורף, אבל פתאום קלטתי ‫שלמדנו באותו התיכון באותו הזמן.
‫לא. ‫-כן. זה מטורף!
‫מצטערת. אני לא זוכרת אותך. ‫-זה לא...
‫הייתי קצת פרועה אז.
‫אבל זה מצחיק.
‫אולי נתקלנו כאן ‫זה בזו לפני 10 שנים.
‫כן. זה מצחיק.
‫אני לא מבינה למה אתה מתעקש ‫להיכנס הנה.
‫אני לא מאמין! ‫מי החליף לי את המנעול?
‫תפסיק, עוד תיפצע! ‫-אני בסדר.
‫ואני לא אפסיק.
‫לא אתן למנעול קטן לנצח אותי!
‫פשוט אפרוץ את הדלת ודי.
‫עכשיו זה יצליח.
‫אתה בסדר? ‫-כן. מאה אחוז.
‫מה המהומה פה...?
‫עצרו!
‫קדימה, מהר!
‫מה אתה עושה?
‫נצא דרך שם!
‫יש פה חדר שאם נפרוץ את הדלת ‫שלו נוכל לברוח דרך החלון.
‫הדלת פתוחה. ‫-טוב, נו.
‫עצרו!
‫הלב שלי הולם בטירוף.
‫גם שלך? ‫אני מרגיש שאני עומד להתעלף.
‫לא, רק קשה לי לנשום. ‫-אפשר להתעלף מזה.
‫בואי נשב שתי דקות על הספסל. ‫הייתי כבר בסיפור הזה.
‫קודם מתקצרת הנשימה, ‫אחר-כך רואים נקודות סביב-סביב
‫ואחר-כך מתעלפים. צריך ל...
‫אוי, יושב שם חסר-בית.
‫עכשיו יותר טוב. ‫-אתה בטוח? -כן.
‫מצטער, לפעמים יש לי מצבים ‫של כמעט-התעלפות.
‫אני מרגיש רע, ואחר-כך זה עובר.
‫צריך להשגיח עליך.
‫אני מצטער.
‫היינו צריכים לעבוד ‫ובסוף ברחנו מבית הספר. זה...
‫זה מגוחך. ‫-לא נורא. נמשיך בפעם הבאה.
‫ואחר-כך נזכור את זה.
‫כן. נזכור את זה.
‫כאן, באולם הזה, ‫זכיתי בפרס ראשון.
‫פגשתי את מארק, וזה שינה את חיי. ‫-אני מתאר לעצמי.
‫טוב. מחר באותה השעה?
‫מחר אני לא יכולה.
‫אני נוסעת לכמה ימים ‫לבית שלי בקאמארג. -בסדר.
‫אז אחרי סוף השבוע? ‫-בסדר. מצוין.
‫יישמע לך מוזר אם אומר לך ‫שכבר נסעתי איתך לשם?
‫כן. זה יישמע מוזר. ‫-כמובן.
‫מוזר ביותר. עם זאת, זה...
‫זה יכול להיות לא רע עבור הספר. ‫אראה איך את עובדת שם, ו...
‫מצטערת. אני פשוט רגילה ‫לנסוע לשם לבד.
‫כן. ברור. אני מבין לגמרי.
‫"מה הוא חושב לעצמו שהוא בא ‫ומתערב לי ב...? הבחור מטורף!"
‫טוב, אז אחרי סוף השבוע. ‫-אחרי.
‫חבל מאוד.
‫אם תשני את דעתך...
‫לא? לא.
‫"שיניתי את דעתי. ‫גאר דה ליון, 09:21.
‫"אני יודעת שזה מוזר, ‫אבל לא רציתי להשאיר אותך לבד
‫"אחרי פרידה כה מכאיבה."
‫יס בריבוע!
‫רפאל!
‫אני יודעת. איחרתי. סלח לי. ‫-לא נורא.
‫אבל הבאתי לך עוגיות מדלן קטנות.
‫זה לא אלו שאתה אוהב?
‫עטיפה ירוקה, טעם קוקוס, לא?
‫כן, כן, זה אלו.
‫עברנו לדבר בגוף ראשון? ‫-זה מפריע לך?
‫לא, מה פתאום. ‫הרבה יותר קל לי ככה.
‫יופי. מגניב.
‫נעלה? ‫-כן.
‫אתה בא? ‫-כן.
‫זהו. זה הבית שלי.
‫חכה לי כאן. יש לי הפתעה.
‫מה אתה עושה? אתה בא?
‫מה זה היה?
‫בוא. אתה אוהב אופניים? ‫-מה?!
‫רפאל! אופניים!
‫בא לך לטייל קצת? ‫-כן. כמובן.
‫הכול בסדר? ‫-כן. רק ש...
‫הגלגל נתקע ואני לא מצליח ‫לשחרר אותו.
‫הנה. עכשיו זה בסדר.
‫תסתכל! פלמינגו ורודים!
‫פעם זה היה הכינוי שלי.
‫מה, "פלמינגו ורוד"? ‫-כן. "פלמינגו", בעצם.
‫כי כשהייתי קטן, נכנסתי למים ‫רק עד לברכיים.
‫בקיצור, פלמינגו.
‫הנה, זה סיפור שצריך ‫להיכנס לביוגרפיה.
‫אתה בא?
‫אף פעם לא סיפרתי לך את זה?
‫חכי!
‫אני בסדר!
‫לא רע.
‫זה לא שווה כלום.
‫אתה רוצה לנגן?
‫אם את רוצה. אין לי כישרון, אבל...
‫חכה ותראה.
‫תן את הידיים.
‫כאן...
‫וכאן.
‫מהתחלה.
‫לא מהר מדי.
‫ועכשיו...
‫סליחה. הרסתי את זה.
‫לא, זה היה נחמד מאוד.
‫אני לא בטוח שהייתי מגיע ‫ל"אודיאון", אבל...
‫אני לא מאמין... ‫-מה? -חייבים להפסיק.
‫אם לא נפסיק לשתות, ‫לא נחזור הביתה בריאים ושלמים.
‫כמה שתינו, שתי כוסות? שלוש?
‫שתיים-שלוש כוסות?! ‫שניים-שלושה בקבוקים! את צוחקת?
‫לכל היותר. מאז ‫ילדותי הייתי צריכה להיות רצינית.
‫עכשיו, זה עושה לי טוב.
‫אף פעם לא התפרעת? ‫אפילו בנעורייך? -לא ממש. לא.
‫אוף, כמה שתיתי כשהייתי בתיכון. ‫-באמת? -באמת.
‫אז מזל שלא נפגשנו בתיכון. ‫הייתי נהיית אלכוהוליסטית.
‫לא. זה לא היה קורה.
‫אוליביה, מותר לי לגלות לך משהו? ‫-כן.
‫זה יישמע לך מטורף, ‫ואת לא תאמיני לי,
‫אבל הכרנו זה את זו טוב מאוד.
‫אנחנו רק מתחילים להכיר.
‫אנחנו מכירים כבר שנים.
‫היינו זוג. את ואני.
‫היינו מאוהבים מאוד.
‫היינו נשואים. זו הסיבה ש...
‫שאני יודע עלייך הכול.
‫אני יודע שזה נשמע הזוי לגמרי, ‫אבל...
‫אני נשבע לך שזאת האמת.
‫אני לא מסוגל עוד להעמיד פנים.
‫מדהים! תאר לך ‫מין דבר מטורף שכזה.
‫כן, זה יהיה... ‫-טירוף!
‫אם היית בעלי במשך כל הזמן הזה... ‫-כן!
‫תארי לעצמך! ‫-מה היה קורה?
‫ממה? ‫-קדימה, ספר לי.
‫היינו מתאהבים חזק. מיד.
‫היינו מתבגרים יחד וחולקים בכול.
‫בהתחלה זה היה בוודאי... ‫נהדר ונפלא.
‫אבל אולי בשלב מסוים
‫הייתי שוכח להביט בך והייתי...
‫זה הכול?
‫הסיפור שלך לא מעודד בכלל. ‫-כן...
‫אתה מרשה לי לאלתר? ‫-בבקשה.
‫נניח שהיינו נפגשים לפני תשע שנים.
‫עשר שנים. ‫-עשר שנים.
‫אני חושבת שבהתחלה ‫לא הייתי סופרת אותך בכלל.
‫בכלל לא. אבל בשלב מסוים
‫הייתי מתחילה לחפש משהו ‫טוב יותר. -איזה דבר נורא!
‫הסיפור שלך גרוע משלי! ‫-טוב. אתחיל מהתחלה.
‫הוא מעודד עוד פחות. ‫-מהתחלה. -טוב.
‫הסיפור מתחיל ב...
‫התאהבות ממבט ראשון, בתיכון.
‫מתאים לך? ‫-כן. מעדיף את זה.
‫כן. אבל זהירות. כשאני אומרת ‫"התאהבות ממבט ראשון"
‫אני מתכוונת להתאהבות אמיתית. ‫כזאת שקורית רק פעם אחת בחיים,
‫הידיים מזיעות, הלב הולם ואתה ‫לא שומע מה שאומרים סביבך.
‫בקיצור: יוצאים יחד,
‫המין הוא התמזגות מושלמת,
‫כל התיכון מקנא בנו ‫ואנחנו הופכים לסמל הזוגיות.
‫אני מנגנת בפסנתר, ‫אתה כותב ספרים מצליחים
‫ובמהרה אנחנו מופיעים על השער ‫של ה"פארי מאץ'" עם הכלב שלנו.
‫עם הכלב שלנו? -כן. מגזע ‫"קינג צ'רלס". חמוד מאוד.
‫אבל כעבור ארבע שנים הוא מת. ‫בעיה בלב. "מיסקין".
‫"מיסקין"? ‫-כן. שמו היה "מיסקין".
‫אה, זה היה שמו. ‫היית צריכה להבהיר.
‫אנחנו נוסעים הרבה. ‫-כן.
‫ויש לנו הרבה ילדים. ‫-כן?
‫ברליוז, פרנץ... והקטנה, גבריאל. ‫-טוב.
‫יש לי זכות לתת שמות פרטיים? ‫-לא. אתה שותק.
‫בסדר. חבילה נאה.
‫וכעבור עשר שנים, דרמה גדולה.
‫אתה בוגד בי ‫עם זונה קטנה מזדנבת.
‫לא. ‫-אני נשבעת לך שכן.
‫אל תתחיל! מצאתי הודעה ‫בטלפון שלך. -בסדר.
‫וסימני שפתון על התחתונים שלך ‫עם הקנגורו.
‫תחתונים עם...? לא! ‫אין לי תחתונים עם קנגורו.
‫נשבעת לך שכן. ‫אתה אומר שהם תומכים יותר טוב.
‫טוב. בסדר.
‫זה נכון. זה באמת אני. ‫-בקיצור...
‫אני עוברת לגור ‫זמן-מה אצל חברה שלי.
‫אתה מתוודה "אני אשם" וזה...
‫וכעבור זמן-מה אני סולחת לך ‫כי בסך הכול אנחנו אוהבים,
‫ויוצאים מהקטע הזה מחוזקים, ‫עוברים לגור ליד חוף הים
‫ואנחנו מאושרים. החיים יפים.
‫כן, החיים יפים.
‫אתה רואה, אולי היינו מאושרים.
‫כן. אולי. ‫-טוב. נלך?
‫אני רוצה להראות לך מקום. ‫-טוב.
‫תיזהר! ‫-הכול בסדר! -טוב, טוב.
‫מה השיר האהוב עליי?
‫אין לי מושג.
‫"זמן לאהבה" ‫של פרנסואז הרדי. מכיר?
‫לא.
‫"זמן לאהבה, לידידים ולהרפתקה.
‫"הזמן בא, חולף ‫ולא חושבים על כלום
‫"למרות הכאב
‫"כי הזמן לאהבה קצר וארוך ‫וקיים תמיד...
‫"ואנחנו זוכרים."
‫ניכנס למים? ‫-לא, לא, לא. -כן, כן, כן.
‫אני נכנסת למים!
‫אני נכנסת!
‫ניצחתי!
‫אוליביה?
‫אוליביה!
‫אוליביה...
‫אוליביה!
‫אני ניצחתי! ‫-הבהלת אותי!
‫אז מה, פלמינגו, קשה לך ‫להחזיק ת'ראש מתחת למים?
‫לא!
‫זה עבד! שכה יהיה לי טוב!
‫זה עבד!
‫אוליביה!
‫זה עבד, בחיי!
‫יש! יש! יש!
‫מותק!
‫זה עבד!
‫לא! לא, לא, לא...
‫אני לא מאמין... לעזאזל!
‫לעזאזל!
‫תישאר איתה קצת ואל תדאג,
‫אעשה הכול כדי לעלות ‫לרכבת הבאה לפריז.
‫כן.
‫אתקשר אליך מאוחר יותר. נשיקות.
‫זה היה טירוף, ‫מה שקרה אתמול בערב.
‫כדאי שזה יישאר בינינו.
‫אין לי מושג על מה את מדברת.
‫תודה.
‫אני חושבת שאקח מונית.
‫אני אסע באוטובוס. או במטרו. ‫יש פה כל התחנות.
‫זה שם.
‫תודה.
‫נו?
‫פשלה גמורה.
‫מה?!
‫היא לא התאהבה בך?
‫כן, היא התאהבה אבל זה לא הצליח.
‫זה נהדר! אז הצלחת!
‫הצלחתי במה? פליקס, אני כאן. ‫שום דבר לא השתנה.
‫הכול השתנה, ראף.
‫החזרת את אשתך אליך, ‫למה אתה רוצה לעבור שוב?
‫אתה לא מבין שאלה לא החיים שלי?
‫שכל זה לא קיים לגביי?
‫שעשיתי את כל זה לחינם ‫ושהתיאוריה שלך הייתה מחורבנת?!
‫התוצאה: אני תקוע פה, לעזאזל.
‫אמשיך ללמד ספרות ‫בבית ספר תיכון עלוב
‫ולשחק כל שבוע ‫פינג-פונג כמו דביל.
‫אתה שומע מה אתה אומר? ‫-כל מילה.
‫אני שמח לשמוע! ‫זה מחמם את הלב. באמת.
‫נהיית אידיוט מושלם.
‫עזוב. זה בסדר. ‫-לא, ראף, זה לא בסדר.
‫אתה אומר שכל זה לא קיים?
‫אבל אוליביה קיימת.
‫ואני קיים.
‫וכרגע, החיים שלך הם כאן.
‫אז אם אתה לא רוצה לאבד הכול ‫שוב, כדאי שתשלים עם זה.
‫רואה את זה?
‫אני חולם כבר שנים ‫רק על דבר אחד:
‫שהאשה שהיא אהבת חיי ‫תאהב אותי שוב.
‫במשך שלוש שנים כתבתי אליה ‫אחת לחודש.
‫מטופש, מה?
‫אל מורגן?! ‫-כן.
‫למה לא שלחת לה אותם?
‫כי כשהיא עזבה, היא ביקשה ‫שלא אטריד אותה.
‫בגלל זה.
‫כבד את זה. זו ההוכחה היחידה ‫לאהבתי שאני עדיין יכול להעניק לה.
‫אתה רואה את ההזדמנות שיש לך?
‫איתה?
‫תפיק מזה כל מה שאפשר. ‫בבקשה ממך.
‫תשתדל לא להיות פה כשאחזור.
‫יבוא!
‫סוף-סוף! אתה מופיע ונעלם ‫מתי שמתחשק לך.
‫אמרו לי שנפלת. ‫באתי לראות מה שלומך.
‫הייתה לי סחרחורת, אבל ‫היא עברה מהר. -טוב מאוד.
‫שב.
‫העיקר שאוכל ללכת ‫לקונצרט של נכדתי.
‫יש לי מושב שמור ‫בכל מקום שבו היא מופיעה.
‫יש לך מזל.
‫בוא לא נדבר עליי.
‫ספר לי. איך היה איתה? ‫-מתי?
‫בסוף השבוע. הייתם יחד. ‫-כן.
‫זה היה...
‫זה היה נפלא.
‫והיא ענתה "כן"? ‫-על מה?
‫לא חיכית לתשובה ממנה?
‫אני חושב שלא... לא.
‫מעניין איפה הטבעת. ‫חשבתי שנתתי אותה לך.
‫רגע. מה?!
‫כנראה נתתי אותה למישהו אחר. ‫-נתת את הטבעת שלך?!
‫אני כבר לא זוכרת.
‫כן. בהחלט. ‫-חשבון, בבקשה.
‫רפאל ראמיס
‫את לא עונה? ‫-לא. אתקשר לשם אחר-כך.
‫שלום. זה הטלפון של אוליביה. ‫השאירו הודעה לאחר הביפ.
‫אוליביה, זה אני. רפאל.
‫אני חייב לדבר איתך. לראות אותך.
‫בואי לפגוש אותי בחזית בית הספר, ‫ליד הספסל.
‫בואי. בבקשה ממך.
‫מה קורה? משהו לא בסדר?
‫הכול בסדר. אני פשוט לחוצה קצת.
‫ניחשת, מה?
‫מה ניחשתי?
‫תתחתני איתי?
‫עכשיו? מיד? -מול ה"אודיאון". ‫זה יהיה סמלי ויפה, לא?
‫שאלתי אותך על זה המון פעמים ‫ותמיד התנגדת.
‫יש לי הרגשה שעכשיו הרגע הנכון.
‫אחרי הקונצרט שלך.
‫זה יהיה בשבילך רגע גדול.
‫תכננתי הכול. יש לנו כרטיסים ‫למחר בבוקר לאיי סיישל.
‫נתחתן על החוף שם. רק את ואני.
‫מה את אומרת?
‫אני לא בטוחה שזה רעיון טוב
‫להשאיר את סבתי לבד ‫למשך חודש.
‫אנחנו צריכים לחשוב על עצמנו.
‫הכול בסדר?
‫כן.
‫חשבתי שלא תבואי.
‫אמרת "כן"?
‫למה?
‫פגשתי את סבתך.
‫אמרת "כן"?
‫אני מצטערת, אבל מארק ‫הוא כל חיי כבר יותר מדי זמן.
‫חבל שלא נפגשנו לפני עשר שנים.
‫"כאן התאהבו אוליביה ורפאל"
‫"ההשפעה של 'המלט' ‫על המדע הבדיוני"
‫"לך, אהובתי":
‫מורגן...?
‫בוקר טוב. שבו בבקשה.
‫בסוף הספר, נגעלתי. ‫הגיבורה מתה. פיכס!
‫זה בדיוק מה שחזק שם. ‫-אני חולק עלייך.
‫הוא עושה הכול בשביל להיקשר אליה ‫ובסוף הוא הורג אותה.
‫לדעתי זה נהדר. כשסופר כותב, הוא ‫כמו אלוהים. מחליט מה שבא לו.
‫אם הוא רוצה שהוא יגיע במרכבה, ‫הוא מגיע במרכבה.
‫אם הוא רוצה שיגיע ב"פרארי", ‫הוא מגיע ב"פרארי".
‫כאן הוא רוצה שהיא תמות, ‫אז הוא הורג אותה.
‫מעצבן!
‫לדעתי, שייקספיר לא ידע איך לסיים
‫אז הוא אמר: "נהרוג אותה, ‫זה יעשה רעש גדול."
‫ברור. לדעתי, שייקספיר אידיוט גמור.
‫זהו!
‫את צודקת! ‫שייקספיר הוא אידיוט גמור!
‫פליקס, זה אני, ראף.
‫מצאתי את הקשת שלי. ‫אני יודע איך עברתי לממד אחר.
‫זה היה באשמתי. ‫הרגתי את אשתי. פשוט מאוד.
‫לא יודע איך לא הבנתי את זה קודם ‫אבל לא משנה. יש לי פתרון.
‫תתקשר אליי!
‫בוא מחר ל"אודיאון" לפני הקונצרט. ‫אני רוצה להיפרד ממך.
‫זה מטורף, אחי. הרגתי את אשתי! ‫חיסלתי אותה!
‫-סוף"" -
‫זהו? מוצא חן בעינייך? ‫-זה גדול.
‫עם השמלה שלך, זה יהיה מקסים. ‫-תודה. -על לא דבר.
‫לבוא איתך?
‫אוליביה, איזה רפאל שואל עלייך. ‫הוא למטה.
‫אני לא בדיוק יודעת למה אני כאן, ‫רפאל.
‫אל תדאגי, לא אישאר הרבה.
‫אני מקשיבה. ‫-טוב...
‫זה מה שכתבתי. אני רוצה שתקראי.
‫בשביל זה קראת לי? ‫אמרנו שמפסיקים עם הביוגרפיה.
‫לא, זו לא הביוגרפיה. זה ספר.
‫זה יותר מספר. זה...
‫קשה להסביר את זה, ‫אבל תסמכי עליי.
‫קחי את כתב היד הזה ‫ותקראי אותו. בבקשה.
‫זה יהיה הדבר האחרון שאבקש ממך.
‫באמת? ‫-אני מבטיח.
‫הנה. תודה.
‫אם אתה רוצה להישאר לקונצרט ‫תוכל לשבת במושב של סבתי.
‫למה? היא לא תגיע?
‫היא לא באה לקונצרטים שלי ‫כבר שנים.
‫אני חייבת ללכת. ‫-כן. כמובן.
‫להתראות. ‫-להתראות.
‫ראף!
‫אני שמח לראות אותך. ‫-תודה על המכתבים, ראף.
‫על לא דבר.
‫כשאמרתי לך שאתה אידיוט, ‫התכוונתי שאתה אידיוט שאני אוהב.
‫אני יודע. ‫-לא אמרתי "אידיוט יפה"?
‫"אידיוט יפה" פירושו אידיוט חכם. ‫-זה בסדר.
‫באמת. נשבע לך. ‫-פליקס, הכול בסדר.
‫חוץ מזה, אתה צדקת.
‫תודה.
‫בכל מקרה... אתה תמצא אותה.
‫אני עובר ממד. ‫-כן. נכון.
‫אבל בלבלת אותי. מה הסיפור? ‫הרגת את אשתך? איך?
‫סליחה? ‫-לא, לא.
‫לא הרגתי את אשתי, ‫הרגתי את הדמות שלה. בספר שלי.
‫כתבתי את הכול מחדש ובמקומה, ‫זה שמת הוא אני.
‫עכשיו אוליביה תקרא את הספר ‫ואני אחזור לחיי הקודמים.
‫"שאדו - המסע האחרון"
‫"לאלמונית שלי"
‫פליקס, אני נשבע לך שזה נכון. ‫-תפסיק.
‫אני נשבע! התלמידים הם ש...
‫זה עובד! יורד שלג!
‫אז מה? ‫-היא קוראת אותו! זה עובד!
‫יורד שלג!
‫הסופה! זה מטורף!
‫אתגעגע אליך, אחי.
‫ואני אליך.
‫אתה נחמד אליי. ‫קונה לי קרואסוני שוקולד.
‫כן. בכל יום. ‫-חכה, ראף. לאן אתה הולך?
‫אני... לשום מקום. שלום. ‫-"שלום"?!
‫לא, לא "שלום". האחר יחזור. ‫-אחר? מי?
‫אסביר לך אחר-כך. ‫-נכון, יש "אחר"! איזה טיפש אני!
‫אז נתראה מחר?
‫נלך לאכול, שלושתנו? ‫-בסדר.
‫להתראות.
‫בצחוק.
‫די. מספיק. אני זז.
‫מחר נהיה שלושה או ארבעה? ‫-אותו הדבר. כמעט. אסביר לך.
‫בעצם אנסה להסביר, ‫כי זה סיפור מוטרף לגמרי.
‫אני אוהב אותך. אוהב אותך.
‫את עולה לבמה בעוד 15 דקות. ‫-בסדר. תודה.
‫ערב טוב. ‫-ערב טוב.
‫שורה 4. ‫-תודה.
‫המקומות שלכם רשומים בקבלה. ‫על שמך. כמובן.
‫מה הוא עושה פה? ‫-סליחה?
‫אני לא יודעת.
‫סליחה. כן?
‫"אהבתי אלייך הייתה הדבר היפה ‫ביותר שקרה לי מימיי"
‫אהבה ממבט שני