Ester?
Hvad er klokken?
-Det ved jeg ikke. -Fuck, jeg skal i skole.
Og de her. Jeg må lægge dem tilbage, inden mor opdager det.
-Tager du derhen i dag? -Ja, det har jeg lovet min far.
Du skal ikke, hvis du ikke orker det.
Nej, men jeg orker det.
Okay. Jeg må ned med de her.
Du skræmte mig.
Hvad lavede du med radioen?
Jeg fandt en frekvens...
Jeg hørte mors stemme.
Du skal ikke kalde mig sindssyg. Det var mors stemme!
-Du må jo have drømt. -Jeg drømte ikke. Jeg hørte hende!
Du må acceptere, at mor er død.
Så hvordan kunne du...
...høre hendes stemme?
Det var måske...
Det føltes så virkeligt.
Måske var det en drøm.
Bliv nu ikke for opslugt af det.
Men hvis hun var syg, hvorfor sagde I det så ikke?
Hun fortsatte jo sin forskning.
Mor skjulte alt for mig og for jer.
Hun skjulte alt for alle.
Jeg ved ikke, om du føler nogen skyld for mors død.
Men jeg lover dig, at det ikke var din skyld.
Så hold nu op med det her. For Niklas' skyld.
Niklas, han...
Han er kommet i tanker om ting. Han husker ting.
Du må ikke blande Niklas ind i det.
Jeg ved, at du har vist ham bøgerne.
Han har det svært nok i forvejen. Er det forstået?
Nej, det er ikke forstået.
Jeg beder dig bare, vær nu sød at holde op.
Hvad fanden er det, du skjuler?
Du har arvet det allerfineste, der findes, fra hende.
Du har arvet hendes begavelse.
Pas godt på den. Pas godt på dig selv.
-Hej. Velkommen tilbage. -Hej.
Okay! Så går vi videre med prærafaelitterne.
Det her er Ophelia, malet af sir John Everett Millais i 1852.
Ved nogen, hvem Ophelia var? Ja?
-Er hun ikke fra Shakespeare? -Nemlig.
Motivet er hentet fra Hamlet.
Ophelia bliver sindssyg, da Hamlet ved et uheld dræber hendes far.
Så hun tager sit eget liv ved at drukne sig.
Alt er malet i naturalistisk stil...
Mor! Mor!
Lisa!
Mor!
-Hvad laver du? -Jeg var...
Du, Amina spørger efter dig.
Jeg er sgu nødt at gå.
DET SIGES, AT ODIN KAN VÆKKE DE DØDE MED MAGISKE RUNER.
HEJ ARON, KAN VI MØDES?
Niklas, er du hjemme?
Sig noget eller lad være.
Hej, det er mig. Ring, når du hører det her.
Hvad fanden?
Fuck dig, din lede kælling!
-Hvad er det? -Jeg ved, du kneppede Sebastian.
Hele skolen ved det. Jeg har set videoen. Det har alle.
Hvorfor? Du har vel en kæreste?
-Vi er... -Behøver du kneppe min også?
-Sådan var det ikke. -Nå, hvordan var det så?
Var du forelsket i ham?
Ved du, hvad det mest syge er?
At du trøstede mig og stod og græd,
efter du var gået bag min ryg. Hvor længe stod det på?
-Det er lige... -Svar!
-Hvor længe stod det på? -Det er lige meget.
Det er en sag mellem mig og Sebastian.
Du skal ikke prøve på noget. Jeg knuser dig, hører du mig?
Gider du ikke bare dø!
MERAL VIL SLÅ MIG IHJEL. HÅBER IKKE DU VIL DET. SNAKKES VED?
For fanden!
Jeg ville bare sige tak.
Ja, fordi du gik i skole i dag.
-Det bliver bedre. -Nej. Jeg har det ad helvede til.
Jeg ved godt, du har det sådan.
Du tror måske, du er alene, men det er du ikke.
Vi må alle igennem vores eget helvede.
Du skal i skole i morgen.
Så... gå nu i seng.
Sov godt.
Hvordan døde Tuva?
Du ved godt, jeg ikke må tale om det. Det er en politiefterforskning.
Er det det, du mener med tryghed?
Hvad man ikke ved, har man ikke ondt af?
Og der står ingenting i avisen.
Vi lever fandeme i en løgn.
Sæt dig ned.
Der kommer ikke til at ske dig noget, Ester.
Hører du? Det lover jeg.
Hvordan kan du love det, når I ikke ved noget?
Og så skriver I "selvmord" i rapporterne.
Én ting ved jeg. Tuva begik ikke selvmord.
De er hemmeligstemplet, Ester!
-Det er ulovligt at læse dem. -Vil du så anholde mig?
Det her handler om meget mere, end hvad der står i rapporterne.
Det er ikke noget, offentligheden skal vide.
Du er nødt til at lade mig gøre mit arbejde.
-Hej. -Hej.
-Skræmte jeg dig? -Nej, slet ikke.
Det overraskede mig bare, at du skrev.
Ja. Tak, fordi du ville mødes.
Efter at jeg har været så underlig.
Jeg har virkelig brug for at tale med nogen.
Okay. Vil du have en kop kaffe?
Ja.
De her er rigtig gode.
Ja, de har et vist talent.
Ikke som dit, men...
Tak.
Jeg ved ikke, om... Eller...
-Du vil nok ikke tro på mig. -Hvad er der da sket?
Det føles, som om jeg er ved at blive sindssyg.
Ligesom min mor.
Det lyder som et ret logisk ræsonnement,
som tyder på, at du ikke er skør.
Sindssyge er vel ikke klar over, at de er det?
Men hvad får dig til at tro det?
Lige siden jeg kom tilbage, har jeg haft vågne drømme.
Og set syner med mor. Og søen.
Søen?
Jeg har fundet mors notater, og hun havde fundet noget i søen.
Som måske har med dødsfaldene på skolen at gøre.
-Altså Tuva... -Og Sebastian.
Og der er flere.
Nogle campister er forsvundet i søen.
Ligene blev aldrig fundet.
Der er noget dernede.
Og mor døde, da hun undersøgte det.
Undskyld, men...
...begik hun ikke selvmord?
Det er den officielle forklaring.
Okay. Fortæl fra begyndelsen.
JEG HØRTE VORES SANGE I DAG. VI HAVDE NOGET SÆRLIGT.
JEG SAVNER DIG FANDEME. DU FORTJENER BEDRE END MIG.
JEG VIL ALTID FORTRYDE, DET JEG GJORDE.
Du tror, jeg er skør.
Nej. Men...
-...det lyder lidt... -Sindssygt?
Jeg vil gerne tro på dig.
-Har du et åbent sind? -Det er ikke derfor...
Det, du siger, trodser alle naturlove.
Alle videnskabelige forklaringer.
Jeg mener...
Der findes ikke spøgelser, Lisa.
Man kan ikke høre døde mennesker tale gennem en radio.
Og så skulle der findes et monster?
Hør dig selv, Lisa.
Magi og blodofringer...
Det er jo flere tusind år siden.
Vi er kommet længere nu. Vi ved, at den slags ikke findes.
Jeg forstår godt, at det var ekstremt hårdt at komme tilbage.
Og skyldfølelsen over ikke at have været der for Niklas.
-Men det her... -Okay, du tror ikke på mig.
Jo... Vent. Du må ikke gå.
Lisa, jeg...
Gå ikke. Jeg er nødt til at tage den.
Jeg vil gerne tale mere med dig.
Jeg er nødt til at tage opkaldet. Jeg vil gerne høre på dig. Vent.
Okay? Lov mig det.
Ja, hallo?
Lisa?
Hvad laver du?
-Vent, lad mig forklare. -Hvad er det her?
-Lad mig nu forklare! -Jeg troede på dig!
-Det kan du... -Jeg stolede på dig.
Lisa! Lisa, vent!
Lad mig forklare!
Lisa!
-Vi har ventet på dig. -Far?
Vær ikke bange.
Du er en af os.
Tekster af: Lisa K. Villeneuve www.plint.com