‫אם הייתי יכול‬ ‫לחזור לבקר את עצמי באותו היום,‬
‫הייתי רוצה לספר לעצמי לאן זה יוביל.‬
‫שבריר שנייה אחד יכול לקבוע את שארית חייך.‬
‫מה שעשיתי בגיל 16 הפחיד אותי.‬
‫ואני תמיד אשא את העול‬ ‫של לקחת את החיים של מישהו.‬
‫- מדי שנה מתבצעות‬ ‫מעל 20,000 רציחות בארה"ב -‬
‫- כ-1,000 מאלה‬ ‫מתבצעות על ידי מישהו מתחת לגיל 18 -‬
‫- זהו סיפורו של אסיר #40647 -‬
‫אני בכלא כבר 27 שנים וחצי.‬
‫האם אני מרגיש שמגיע לי להשתחרר?‬
‫לא.‬
‫אבל האם הייתי רוצה לקבל הזדמנות‬
‫לשפר את עצמי, ולא להיות רק זה?‬
‫כן, לגמרי.‬
‫אני חושב שכולנו‬ ‫יכולים להיות אנשים מסוכנים.‬
‫אנשים אומרים שאתה מפלצת.‬
‫אני לא יושב פה ואומר שאני חף מפשע.‬
‫רצחתי איזה בחור בדם קר.‬
‫- אני רוצח -‬
‫- חיים שירדו לטמיון -‬
‫- כלא מונטנה, מונטנה -‬
‫אני אקח את זה מאחוריך.‬
‫זה יעבור מעל לראש שלך.‬
‫- ב-1997 איחיניו גונזלס נידון למאסר עולם -‬
‫- על רצח שהוא ביצע בגיל 16 -‬
‫בגיל כל כך צעיר, אתה לא מבין‬
‫את ההשלכות של המעשים שלך,‬
‫עד גיל מבוגר יותר.‬
‫לקח לי הרבה זמן‬ ‫להסתכל על זה מנקודת מבט שונה משלי,‬
‫מזו של המשפחה שלו.‬
‫וזה היה הדבר הכי קשה בשבילי, וזה עדיין.‬
‫נולדתי בלוול, ויומינג.‬
‫אני יודע שהייתי שם לתקופה קצרה‬ ‫בזמן שאימא שלי הלכה לקולג'.‬
‫אז עברנו מוויומינג לוושינגטון,‬ ‫וזה המקום שבעיקר בו גדלתי.‬
‫זו הייתה ילדות נורמלית,‬ ‫במידה מסוימת, כלפי חוץ,‬
‫כלומר, עבור אנשים אחרים.‬
‫אימא שלי עבדה עם כל ילדי השכונה.‬
‫היא לקחה אותנו‬ ‫וניסתה ללמד אותנו להבדיל בין טוב ורע.‬
‫ותמיד נשאנו באחריות אם עשינו משהו רע.‬
‫אבל אבא שלי היה שונה.‬
‫הוא התעלל פיזית וגם נפשית ורגשית.‬
‫אני זוכר שפעם כשהייתי בן שבע או שמונה,‬ ‫הוא החטיף לי חזק,‬
‫ברמה שלא יכולתי ללכת לביה"ס שלושה שבועות.‬
‫אימא שלי התמודדה עם הרבה דברים,‬ ‫אבל היא נשארה כי היא אהבה את אבא שלי.‬
‫אבל למקרה שאבא שלי יתעלל מאוד,‬
‫היינו ישנים עם נעליים,‬ ‫כדי שתמיד נהיה מוכנים לעזוב.‬
‫במבט לאחור, זה די קיצוני, אתה יודע?‬
‫לעשות דבר כזה רק כדי להרגיש שאנחנו בטוחים.‬
‫- כשהוא היה בן שמונה, איחיניו גילה -‬
‫- שאביו היה מעורב בקרטל סמים -‬
‫אבא שלי עסק בסמים.‬ ‫הוא הסתיר את זה די טוב מאימא שלי.‬
‫אבל הלכתי פעם לשירותים, ונכנסתי לשם,‬
‫ולאבא שלי היה מלא, טוב, מה שעכשיו אני יודע‬ ‫שהיו קילוגרמים של קוקאין.‬
‫אבא שלי היה מכונאי מומחה.‬
‫אז חשבנו שמשם מגיע הכסף.‬
‫ואני בטוח שאחיי הגדולים ידעו יותר ממני,‬
‫אבל אז ידעתי בוודאות מה אבא שלי עשה,‬ ‫כדי להרוויח את כל הכסף הזה.‬
‫בסופו של דבר, אחיי הגדולים‬ ‫התחילו להיכנס לסגנון חיי הכנופיות.‬
‫כלומר, ללכת בעקבות אבא שלי.‬
‫ואני, בתור הצעיר,‬
‫חשבתי שלהיות עם אחיי הגדולים‬ ‫זה המקום הכי בטוח בשבילי.‬
‫אבל לגדול בעולם הזה בגיל כל כך צעיר,‬
‫זה די טראומטי בפני עצמו.‬
‫אני חושב שהייתי בן 12,‬ ‫ואני זוכר שפעם אחת עמדתי בפינה‬
‫ליד חבר של המשפחה שלנו,‬
‫ומישהו מגיע ויורה לו בפרצוף.‬
‫אחרי זה אימא שלי החליטה‬ ‫להוציא אותנו מוושינגטון,‬
‫הרחק מאבא שלי.‬
‫- ב-1992, אימו של איחיניו עזבה את בעלה‬ ‫ולקחה את ילדיה למונטנה -‬
‫- בילינגס, מונטנה -‬
‫עברנו לבילינגס, ומיד הבנו שזה שונה.‬
‫זו לא הייתה עיר גדולה, ואימא שלי אמרה כזה‬ ‫"כאן נהיה מעכשיו".‬
‫היא אמרה לנו,‬ ‫"זה כדי להרחיק אתכם מכל הדברים האלה".‬
‫זו הייתה התוכנית שלה.‬ ‫זה מה שהיא חשבה שיקרה,‬
‫אבל זה לא כל כך הסתדר.‬
‫- אבא של איחיניו עקב אחרי המשפחה למונטנה -‬
‫- הוא קנה בית בקרבת מקום‬ ‫והתחיל לסחור בסמים -‬
‫השמועה התפשטה מהר‬ ‫על מה שאבא שלי עשה, כן?‬
‫כי הערצתי את אבא שלי,‬ ‫וראיתי את הכסף, זה היה הכול.‬
‫חשבתי כזה, "אולי זה משהו שאני צריך לעשות".‬
‫וכן, זה הפך לנורמה, בשבילי ובשביל אחיי.‬
‫אבא שלי גידל אותנו להיות מהרחוב.‬
‫לפרוץ למכוניות, לגנוב מערכות סטריאו…‬ ‫והתחלנו להיכנס לקטטות.‬
‫אני זוכר את הפעם הראשונה‬ ‫שהלכתי מכות בביה"ס. העיפו אותי.‬
‫ואז הגישו נגדי אישומי תקיפה.‬
‫וזאת הייתה התקרית הראשונה‬ ‫שבה נכנסתי לצרות עם החוק.‬
‫- המשטרה האשימה את איחיניו בתקיפה -‬
‫- והוא בילה שלושה חודשים‬ ‫במתקן כליאה לנוער -‬
‫- הוא היה בן 13 -‬
‫הכול התחיל להדרדר כשיצאתי ממתקן הכליאה.‬
‫הלכתי לגור עם אבא שלי.‬
‫הוא התחיל לתת לי הרבה גראס‬ ‫או הרבה קוק או הרבה מת',‬
‫והוא היה אומר‬ ‫"הנה, תעשה עם זה מה שבא לך".‬
‫אז התחלתי למכור מת'.‬
‫כל הקטע שלי היה להרוויח כסף‬ ‫כי זה מה שאבא שלי עשה.‬
‫אבל ילד בן 14-15, אנשים לא אמורים‬ ‫להתקשר אליו כל הזמן לבקש סמים.‬
‫ולא הבנתי שזה מוביל למקום עוד יותר גרוע.‬
‫פגשתי כמה בנות בגילי.‬
‫הן התחילו להסתובב איתי‬ ‫ושאלו אם אוכל להשיג להן מת'.‬
‫אני זוכר שיום אחד הן באו ואחת הבנות בכתה.‬
‫שאלתי מה קורה והיא אמרה,‬ ‫"אבא שלי הרביץ לי ואמר שהוא יהרוג אותי."‬
‫היא אמרה, "תוכל לעזור לנו לצאת מהעיר?"‬
‫ידעתי איך זה להיות ליד דברים כאלה.‬
‫אז אמרתי כזה, "אוקיי.‬
‫"אני יכול לעשות את זה‬ ‫אם זה מה שאתן באמת רוצות."‬
‫והן אמרו כזה,‬ ‫"היי, תעזור לנו לשלם על הכול?"‬
‫אז אמרתי, "לא".‬
‫הן אמרו כזה, "יש מכולת ליד הבית שלנו.‬
‫"אתה יכול להיכנס לשם, ולשדוד את המקום."‬
‫והן עדיין בוכות, והן כזה "תעזור לנו?"‬
‫אז אמרתי, "טוב, אז אעשה את זה".‬
‫- בליל ה-22 באפריל 1996 -‬
‫- איחיניו והבנות נסעו יחד למכולת -‬
‫עצרנו מאחורי איזה מבנה.‬
‫ואחת הבנות נתנה לי אקדח.‬
‫זה היה אקדח רוגר 0.22 ישן.‬
‫ואני זוכר שלפני שיצאתי מהאוטו,‬
‫בדקתי אם האקדח היה טעון, והוא היה ריק.‬
‫הבנות אמרו כזה, "אל תדאג, אין שם כלום".‬
‫- כשאיחיניו נכנס לחנות, -‬
‫- האדם היחיד שנוכח‬ ‫היה קופאי בן 27, אריק פביליוניס -‬
‫אני זוכר שנכנסתי לחנות.‬
‫הלכתי במעבר של הממתקים.‬
‫ולקחתי חטיף שוקולד באטרפינגר,‬
‫שמתי אותו על הדלפק,‬
‫הוצאתי כסף קטן מהכיס ושילמתי.‬
‫אז בסוף שלפתי את האקדח הזה,‬ ‫והוא פשוט הרים את הידיים.‬
‫הוא כזה, "היי".‬ ‫אני כזה, "אני צריך שתרוקן את הקופה".‬
‫הוא לוקח את הכסף ונותן לי אותו,‬ ‫ואני תופס אותו ודוחף אותו לכיס.‬
‫ואז חשבתי‬ ‫"טוב, עכשיו אני צריך שתפתח את הכספת".‬
‫והוא לא הסכים. הוא חזר ואמר שאין לו מפתח.‬
‫אז התחלתי להתעצבן יותר ויותר.‬
‫אמרתי, "אתה צריך לפתוח את הכספת,‬ ‫או שאירה בך".‬
‫הסתכלתי על האקדח.‬
‫רציתי להפחיד אותו,‬ ‫כאילו אני עומד ללחוץ על ההדק,‬
‫ואני זוכר שהוא ירה.‬
‫ופשוט ברחתי.‬
‫- אריק פביליוניס נורה בחזה ומת בזירה -‬
‫- איחיניו ברח עם 78 דולר במזומן‬ ‫וחטיף שוקולד -‬
‫- גם שתי הבנות שהיו עם איחיניו‬ ‫נמלטו מהזירה -‬
‫- מעולם לא הוגשו נגדן כתבי אישום‬ ‫בהקשר לפשע הזה, -‬
‫- והן סירבו להשתתף בסדרה התיעודית הזו -‬
‫אומרים שאנחנו צריכים ללמוד לסלוח לעצמנו.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫בחיים לא אסלח לעצמי.‬
‫אני יכול בכנות לומר ש…‬
‫קשה אפילו לדבר על זה עכשיו.‬
‫- יום לאחר הירי -‬
‫- המשטרה עצרה את איחיניו בבית אימו -‬
‫- הוא היה בן 16 -‬
‫- בילינגס, מונטנה -‬
‫איחיניו הסגיר את עצמו. זה מה שחשוב.‬
‫נתינת דין וחשבון ולקיחת אחריות‬
‫על מה שעשית.‬
‫כולם חשבו שהסגרתי אותו‬ ‫כי אני ההורה שומר החוק, אבל לא.‬
‫הבן שלי החליט להסגיר את עצמו.‬
‫אני גאה בו על לקיחת האחריות.‬
‫קוראים לי כרמן גונזלס.‬
‫ואני אימא של איחיניו גונזלס,‬ ‫והוא בני הצעיר.‬
‫- כרמן גונזלס‬ ‫אימא של איחיניו -‬
‫אנשים לא מבינים. איחיניו היה התינוק.‬
‫היו לו חלומות. היו לו ציונים טובים.‬
‫הוא היה אדיב.‬ ‫הוא היה רחום. הוא היה הילד הטוב.‬
‫הילדים האחרים הלכו בדרך שגויה.‬
‫אז כשאיחיניו ביצע את הפשע שלו,‬
‫לא האמנתי.‬
‫נכנסתי, טוב, למצב של הכחשה וכאלה,‬
‫אבל נראה לי שאיבדתי אותם‬
‫כי התמקדתי בהישרדות בתור חד-הורית.‬
‫ומשהו שהיה משפיע אחרת על הילדים שלי,‬ ‫על הכניסה שלהם לחיי פשע,‬
‫היה יכול להיות אם הייתי בוחרת באבא אחר.‬
‫אבא של איחיניו היה מתעלל.‬
‫כל כך הרבה שנים‬ ‫של אלימות והתעללות במשפחה.‬
‫לא יכולתי לסבול את זה יותר.‬
‫אז עברנו לכאן ב-1992.‬
‫זו הייתה ההזדמנות שלי‬ ‫לברוח מאבא שלהם ולהיפרד.‬
‫ואז אחרי יומיים הוא הופיע פה.‬
‫אז באמת לא קיבלתי מזה שום חופש.‬
‫בסופו של דבר, הוא נשאר כאן‬ ‫והוא עדיין היה ליד הילדים שלי‬
‫ומבחינתם, הם פשוט…‬
‫הוא היה אבא שלהם. הם העריצו אותו.‬
‫- כל יום הוא מתנה מאלוהים -‬
‫עבור הילדים שלי,‬ ‫הייתי כל כך עסוקה בלשרוד כחד-הורית.‬
‫נראה לי שהלכתי לאיבוד‬ ‫מהבחינה שלא ראיתי שאני מאבדת אותם.‬
‫אבל אני זוכרת‬ ‫שאיחיניו לא היה ילד בעייתי בכלל מבחינתי.‬
‫- הבית הוא כל מקום איתך -‬
‫אז כששמעתי שהמשטרה חקרו אירוע ירי,‬
‫וילד צעיר עשה את זה,‬
‫בחיים לא חשבתי שזה יהיה הבן שלי.‬
‫- משטרת בילינגס -‬
‫- לאחר מעצרו -‬
‫- החוקרים אפשרו לכרמן‬ ‫לקבל זמן לבד עם איחיניו בתחנה -‬
‫- חדר הראיונות‬ ‫תפוס -‬
‫הוא אמר לי שהוא עשה את זה.‬ ‫"זו הייתה תאונה, אימא.‬
‫"אני נשבע שזו הייתה תאונה."‬
‫קפצתי וזרקתי את הכיסא הצידה, ואמרתי‬
‫"לא יכול להיות שעשית את זה. לא אתה."‬ ‫ובכיתי. וכעסתי עליו.‬
‫היה לי פשוט קשה מדי.‬
‫הוא בכה, וכל הזמן אמר לי שהוא אוהב אותי,‬
‫ואני זוכרת אותו יושב שם…‬
‫בכיסא הזה, מסתכל עליי בעיניים הגדולות שלו.‬
‫יכולתי לראות שהוא ידע‬
‫שהוא פגע בי, אבל הוא גם…‬ ‫ראיתי כמה הוא אהב אותי.‬
‫- משטרת העיר ובית המשפט -‬
‫- איחיניו הודה בירי‬ ‫של אריק פביליוניס -‬
‫- המשטרה אמרה לכרמן‬ ‫שבנה המתבגר יעמוד למשפט על רצח -‬
‫ואז הכול התמוטט לי.‬
‫יכולתי רק לחשוב על זה שהוא צעיר מדי,‬ ‫או, טוב, מה עומד לקרות לו.‬
‫זה היה כאילו שהבן שלי מת.‬
‫התרשמתי שכרמן גונזלס היא אישה משכמה ומעלה.‬
‫היא הייתה ידועה כאחת שעושה כמיטב יכולתה…‬
‫- ג'ו קובל‬ ‫תובע -‬
‫כדי להשאיר את המשפחה שלה במסלול הנכון.‬
‫אבל אני חושב שהזיכרון שלה לא לגמרי מדויק.‬
‫היא ציינה שמר גונזלס‬ ‫הסגיר את עצמו אחרי שזה קרה.‬
‫אבל היא באה לתחנת המשטרה.‬
‫היא זיהתה את מר גונזלס בתור היורה,‬
‫ואז המשטרה הלכה ותפסה אותו.‬
‫הוא לא הסגיר את עצמו.‬
‫שמי ג'ו קובל.‬
‫ב-1996 הייתי סגן פרקליט מחוז ילוסטון.‬
‫ובאותו זמן, אני הייתי התובע בתיק גונזלס.‬
‫טיפלתי במספר תיקי רצח.‬
‫- בית המשפט המחוזי טיטון, מונטנה -‬
‫זה אחד שנחקק לי בזיכרון.‬ ‫זה היה כל כך חסר היגיון.‬
‫ואני חושב שהקהילה הייתה בהלם.‬
‫ואני חושב שהסיבה לכך‬ ‫הייתה שהפקיד, אריק פביליוניס,‬
‫היה אדם חף מפשע‬ ‫שלא הייתה לו כל אשמה בכל זה.‬
‫זה היה בחור עם ארבעה ילדים.‬
‫הייתה לו עבודה במשרה מלאה,‬
‫והוא עבד במכולת יומיים בשבוע‬
‫כדי לעזור לגמור את החודש.‬
‫הוא עשה כל מה שהיה ביכולתו‬ ‫כדי לעזור לעצמו ולמשפחה שלו,‬
‫ובסוף הוא נהרג בגלל זה.‬
‫מר גונזלס ירה באריק‬
‫כי הוא התכוון לירות בו מההתחלה.‬
‫לא הייתה סיבה ללחוץ על ההדק.‬
‫זה לא היה חייב לקרות,‬
‫מה שאומר שהתפקיד של תובע‬ ‫זה לדחוף לעונש המרבי.‬
‫מר גונזלס היה צעיר,‬
‫אבל בכל זאת המלצתי‬ ‫שבית המשפט יטיל מאסר עולם.‬
‫ואם הייתי באותו מצב היום,‬ ‫הייתי עושה את אותו הדבר.‬
‫חשבתי אז שזה במקום,‬ ‫ואני חושב כיום שזה במקום.‬
‫- ב-10 בינואר 1997, איחיניו גונזלס‬ ‫נידון למאסר עולם בכלא -‬
‫- שמונה חודשים אחרי יום הולדתו ה-17 -‬
‫זו אחריות כבדה לבקש מבית המשפט‬
‫לגזור את העונש שאתה חושב שהולם.‬
‫משפחה אחת תאבד בן.‬
‫אבל חייבים להסתכל על המקרים האלה‬
‫מנקודת המבט שרואה שמשפחה אחת איבדה אבא.‬
‫אז קיבלנו את העונש המרבי האפשרי,‬
‫אבל זה לא משקם את המשפחה.‬
‫זה לא מחזיר אותה לשלמותה.‬
‫- ביסמרק, דקוטה הצפונית -‬
‫והנה תמונה של אבא בחג המולד.‬
‫זה היה חג המולד האחרון שלכם יחד.‬
‫אחרי שאריק נהרג, כל שעה הייתה מאבק.‬
‫ללכת לאזכרה‬
‫ולתת לבנות שלי לצייר ציורים לשלוח לו,‬
‫וכל אחת מהן בחרה…‬
‫- פראן מורל‬ ‫אשתו לשעבר של אריק פביליוניס -‬
‫אחד מהצעצועים האהובים עליהן‬
‫מהבובות האהובות, לשלוח איתו,‬
‫כדי שהוא לא יפחד כשהוא ישן.‬
‫- בעת פטירתו -‬
‫- היו לאריק ופראן פביליוניס‬ ‫ארבע בנות מתחת לגיל שבע -‬
‫הוא פספס את תחילת הלימודים שלהן.‬
‫הוא פספס כל ריקוד של אב ובת,‬ ‫כל חתונה.‬
‫כלומר, הוא פספס הכול,‬
‫והן הפסידו הכול.‬ ‫הן הפסידו את האפשרות לחלוק איתו.‬
‫אף אחד לא צריך לגדול בלי אבא.‬
‫- פראן ואריק נפגשו לראשונה ב-1988‬ ‫בשירותו בחיל האוויר בדקוטה הדרומית -‬
‫- הם התחתנו שנה לאחר מכן -‬
‫- והתיישבו ב"בילינגס", מונטנה‬ ‫לגדל את משפחתם -‬
‫אריק היה בן 27 כשהוא נהרג.‬
‫הוא היה בחיי‬ ‫במשך שמונה שנים ויומיים,‬
‫וחיינו חיים שלמים‬ ‫בשמונה השנים האלה.‬
‫אני מרגישה כאילו יצרנו חיים,‬ ‫ואז הם נלקחו מאיתנו.‬
‫בפעם הראשונה שראיתי‬ ‫את איחיניו גונזלס בבית המשפט,‬
‫ציפיתי לראות מפלצת.‬
‫לא ציפיתי לבחור צעיר ומסודר למראה,‬
‫אבל הרגשתי שהוא עשה מעשה מיותר.‬
‫אז רציתי עונש שיתאים לפשע.‬
‫אני חייבת להודות‬ ‫שהייתי בהלם שהוא קיבל מאסר עולם.‬
‫זה נראה לי הרבה,‬
‫אבל נראה לי‬ ‫שבגדול היינו מרוצים מאוד מגזר הדין‬
‫כי נראה שזה התאים למה שאיבדנו.‬
‫אני לא יודעת‬ ‫כמה חשבתי עליו הרבה במהלך השנים‬
‫כי ניסיתי להפריד את החלק הזה של החיים.‬
‫אבל לפני כמה חודשים‬ ‫כשקיבלתי את ההודעה הראשונה שנשלחה‬
‫ליידע אותנו על הסדרה התיעודית הזו,‬
‫תהיתי למה.‬
‫כאילו, מה הוא רוצה שיקרה?‬
‫"נער מודה שרצח פקיד.‬
‫"טוען שהירי היה בטעות."‬
‫"על רוצח המוכר במכולת לשבת 30 שנה לפחות."‬
‫- מאסר עולם לגונזלס -‬
‫- אף על פי שנידון למאסר עולם,‬ ‫בגזר הדין נכלל סעיף -‬
‫- שמאפשר לאיחיניו גונזלס להגיש בקשה‬ ‫לשחרור על תנאי לאחר 30 שנה -‬
‫- הוא במרחק שלוש שנים מהתאריך הזה -‬
‫דעתי על זה שישחררו על תנאי‬ ‫את איחיניו גונזלס,‬
‫היא שזה תלוי מה מערכת המשפט תחליט.‬
‫ואם הוא יגיע לשחרור על תנאי,‬
‫אני מאמינה שאני והילדות שלי נגיע כדי לשמוע‬
‫מה יש לו לומר.‬
‫כל הזמן שאני כאן,‬
‫אתה חושב על הרבה דברים,‬
‫ומהרהר על הרבה מהאובדן.‬
‫הלוואי שמישהו היה מבקר אותי‬ ‫ואומר לי, "אני אוהב אותך".‬
‫אתה חושב כמה זמן עבר מאז שקיבלת חיבוק.‬
‫ואלה דברים ש… טוב, אני רוצה,‬ ‫אבל זה בא עם אשמה.‬
‫ו…‬
‫הסיבה שבגללה זה בא עם אשמה…‬
‫זה כי כל מה שאני מרגיש שחסר לי…‬
‫אני עשיתי את זה להם.‬
‫עשיתי את זה למשפחה שלו.‬ ‫עשיתי את זה לבנות שלו.‬
‫והסיבה שאני נושא כל כך הרבה אשמה היא…‬
‫כי אני עדיין כאן.‬
‫אבל להן לעולם לא תהיה הזדמנות‬ ‫לחוות משהו מזה שוב.‬
‫זה לא מה שציפיתי לשמוע.‬
‫לא חשבתי שהוא לוקח על עצמו להרגיש…‬
‫את החשיבות של מה שהוא עשה‬ ‫לחיי ולחיי הבנות שלי.‬
‫לא כל אחד היה עושה את זה.‬
‫והוא לא היה חייב.‬
‫אבל זה לא משנה את מה שקרה.‬
‫האם מגיע לאחי לשלם על הפשע שלו? מאה אחוז.‬
‫אין ספק בכך.‬
‫אבל אני לא חושב‬ ‫שגזר הדין שלו היה הולם.‬
‫אני פשוט לא.‬
‫אנשים אומרים, "אתה מפלצת",‬
‫אבל אף אחד לא עוצר לחשוב‬ ‫מה גרם לנו להיות כאלה.‬
‫אנחנו תוצר של הסביבה שלנו.‬
‫- בילינגס, מונטנה -‬
‫אבל זה לא אומר שאנחנו לא נגישים.‬
‫זה לא אומר שאנחנו לא ראויים.‬
‫וזה לא אומר שאנחנו לא יכולים להשתנות.‬
‫קוראים לי ג'סי גונזלס,‬
‫ואיחיניו גונזלס הוא אחי הצעיר.‬
‫היינו משפחה מלוכדת,‬
‫אבל הדברים שרואים‬ ‫ב"משפחה מושלמת" בטלוויזיה לא היו קרובים‬
‫למה שהיה לנו. בכלל.‬
‫אבא שלי היה סוחר סמים במשך זמן רב.‬
‫ככל שהתבגרנו, אני ואחיי הגדולים‬ ‫כולנו מכרנו סמים בשביל אבא שלי.‬
‫אז זה היה קל לאחי הקטן‬
‫לעקוב אחריי לרחובות, לכנופיות, לסמים.‬
‫ואז אין דרך החוצה.‬
‫זה או כלא או שק גופות.‬
‫אחרי שאחי נכנס לכלא,‬
‫היו לי הרבה כעס ושנאה ואיבה כלפי העולם.‬
‫הוצאתי את זה על כולם.‬
‫היינו אני ואחיי הגדולים,‬
‫ונכנסנו לחיי הרחוב,‬ ‫ופעילות כנופיות ודברים כאלה.‬
‫היינו ידועים באלימות, בסחר בסמים.‬
‫כל דבר פלילי ברחובות,‬
‫היינו ידועים בזה.‬
‫- מכונות חקלאיות -‬
‫אני הייתי הגרוע מכולם.‬
‫זה פשוט נהיה‬ ‫כמו כדור שלג שמתגלגל במורד הגבעה.‬
‫זה פשוט יצא משליטה.‬
‫- בשנת 2003 ג'סי גונזלס נידון -‬
‫- לעשר שנים בכלא‬ ‫על תקיפה, חטיפה ועינויים. -‬
‫- כשכבר ריצה 6 שנות מאסר בכלא במונטנה -‬
‫- הוא קיבל שותף חדש -‬
‫בכל ימי שלישי וחמישי,‬
‫יש להם אוטובוס שמגיע עם אסירים חדשות.‬
‫ובוגס, השוטר…‬
‫הוא מביט אל תוך החדר שלי ואומר כזה,‬ ‫"יש לי שותף בשבילך".‬
‫ואני כזה, "נהדר".‬
‫ובוגס מביט בי. הוא אומר, "אתה תיהנה".‬
‫אז קמתי. אני פותח את הדלת.‬
‫ואלה הפנים של אחי.‬
‫זה היה כאילו אנחנו שוב בני חמש. פשוט רצנו.‬
‫רצנו זה לזה והתחבקנו.‬
‫נשארנו ערים‬ ‫ושתינו קפה ואכלנו ממתקים. רק דיברנו.‬
‫בוכים, מעלים זיכרונות.‬
‫לא הייתה אלימות. לא התעללות.‬
‫לא הלכנו על קליפות ביצים.‬
‫למרות שהיינו בכלא.‬
‫אלה הזיכרונות הטובים ביותר שלי.‬
‫דיברנו על שינוי.‬
‫הוא היה מספר לי‬ ‫איך הוא היה רוצה לבטל את מה שהוא עשה.‬
‫ואני עוד הייתי תקוע‬ ‫בלהיות הבחור הקשוח והמגניב.‬
‫והוא היה מדבר איתי כל הזמן.‬
‫"למה אתה כל כך חמום מוח?‬ ‫למה אתה לא יכול לדבר על דברים?"‬
‫והמשפט האהוב עליו היה‬
‫"אני אשב בכלא מספיק בשביל כל המשפחה שלנו."‬
‫הוא אמר את זה כדי שאלמד,‬ ‫לא רק מהטעויות שלי, אלא גם משלו.‬
‫והוא אמר את זה כדי שאהיה אדם טוב יותר.‬
‫- חוות הכלא של מדינת מונטנה -‬
‫- ב-2009, ג'סי גונזלס השלים‬ ‫את גזר הדין שלו ושוחרר -‬
‫- עכשיו הוא מנהל כמה עסקים -‬
‫- האבא הטוב בעולם! אוהבים אותך! -‬
‫מה קורה?‬
‫מצוין.‬
‫אחרי הכלא, החיים השתפרו.‬
‫כרגע יש לי שתי חברות ריצוף‬ ‫ואני הבעלים של "מוסך ג'וניור'ס פיט סטופ".‬
‫- אישור מס -‬
‫זה מוסך למכוניות, מכניקה ואופנועים.‬
‫אני שוכר בעיקר נגמלים,‬
‫או עבריינים לשעבר, או אנשים על תנאי.‬
‫אני באמת מאמין שזה שישבתי בכלא עם אחי הקטן‬
‫זו הסיבה שאני מי שאני כיום.‬
‫הוא שינה את צורת החשיבה שלו,‬ ‫והוא דחף את זה עליי.‬
‫למדתי הרבה מהילד הזה.‬
‫והסתובבתי עם הרבה אנשים רעים.‬
‫לאף אחד מהם אין חרטה,‬
‫חמלה, או רצון להשתנות בזמן שהם שם,‬
‫כמו שיש לאחי.‬
‫הוא נכנס לכלא,‬ ‫הוא לקח אחריות על מה שהוא עשה,‬
‫והוא שינה את חייו.‬
‫הוא מוכן להתחיל מחדש.‬
‫- בית המשפט המחוזי טיטון, מונטנה -‬
‫- לפני שאיחיניו גונזלס יכול להשתחרר -‬
‫- עליו להופיע בפני ועדת שחרור להערכה -‬
‫שחרורו המוקדם של מר גונזלס‬ ‫זו לא החלטה שלי.‬
‫זה לא תלוי בי, אבל אני מאמין‬ ‫שוועדת שחרורים צריכה לשקול‬
‫האם הוא לוקח אחריות על מעשיו.‬
‫אני זוכר שלפני שיצאתי מהאוטו‬
‫בדקתי אם האקדח היה טעון, והוא היה ריק.‬
‫ואני זוכר שנכנסתי לחנות.‬
‫ובשום רגע לא כיוונתי ישירות עליו,‬
‫כמו שעושים כשמנסים לפגוע במישהו.‬
‫רציתי להפחיד אותו,‬
‫כאילו אני עומד ללחוץ על ההדק.‬ ‫וחשבתי, "אם אלחץ‬
‫"הוא ישמע קול ירייה.‬ ‫שום דבר לא יקרה, אבל זה יפחיד אותו."‬
‫אז לחצתי על ההדק.‬
‫ואני זוכר שהוא ירה.‬
‫ופשוט ברחתי.‬
‫אני זוכר שקפצתי לאוטו,‬
‫ואמרתי, "למה לא אמרתן לי‬ ‫שהיה כדור באקדח הזה?"‬
‫אמרתי כזה, "יריתי בבחור הזה".‬
‫לא ידעתי שהן שמו שם כדור אחד,‬
‫ולא ידעתי את זה.‬
‫כי כשהן נתנו לי אותו בדקתי את המחסנית‬
‫ולא חשבתי לבדוק שום דבר אחר.‬
‫מעולם לא שמעתי קודם את מה ששמעתי עכשיו.‬
‫עברתי על התיק מ-1996,‬
‫ומה שנאמר בו אז‬
‫זה לא מה שהיה בהקלטה ששמעתי הרגע.‬
‫הוא נשאל, "אתה יודע‬ ‫כמה כדורים היו באקדח?"‬
‫התשובה שלו, "היה רק אחד".‬
‫"הכנסתי את הקליע.‬
‫"החזרתי את התפס פנימה‬
‫ואז הסתכלתי‬ ‫ומשכתי אחורה את הדבר הקטן שסוגר את זה."‬
‫הוא בבירור שם את הכדור באקדח‬ ‫ותיאר שהיה שם כדור אחד.‬
‫הוא אף פעם לא אמר שום דבר‬ ‫על זה שהוא לא ידע שהאקדח היה טעון.‬
‫הוא גם אומר‬ ‫שהוא לא כיוון את האקדח ישירות לפקיד.‬
‫טוב, זה פשוט לא נכון.‬
‫כשהמשטרה הגיעה לחנות,‬
‫הם מצאו סרטון אבטחה‬ ‫שהראה את כל חילופי הדברים,‬
‫וזה היה מזעזע.‬
‫מר גונזלס מכוון את האקדח על אריק‬ ‫ואומר לו לתת לו את הכסף.‬
‫מהר!‬
‫בוא וקח אותו!‬ ‫-תעשה את זה אתה, ביץ'!‬
‫אריק שיתף פעולה. הוא ניסה לא לאיים.‬
‫הוא יכול היה להשתתף בסרטון הדרכה‬ ‫על איך להתמודד עם שוד.‬
‫תפתח את הכספת.‬
‫אין לי מפתחות לכספת.‬
‫-אני אתקע לך כדור בתחת, ביץ'.‬
‫הוא אומר לאריק שהוא יירה בו,‬
‫מה שמעיד לי‬ ‫שזה בדיוק מה שהוא התכוון לעשות.‬
‫כשהוא אומר שהוא רק ניסה להפחיד את הפקיד,‬
‫זה פשוט לא תואם את מה שרואים בווידאו.‬
‫מר גונזלס מנסה ללחוץ על ההדק של האקדח.‬
‫האקדח לא יורה.‬
‫מר גונזלס מפנה את האקדח‬ ‫כלפי עצמו, מסתכל עליו,‬
‫מוצא את הנצרה, משחרר אותה,‬ ‫ויורה לאריק בחזה.‬
‫אנחנו רואים אדם שנורה ונהרג,‬ ‫וזו לא הוליווד. זה אמיתי.‬
‫אין סיכוי שזאת יכולה להיות תאונה.‬
‫הוא בבירור לוחץ על ההדק,‬ ‫בידיעה שיש כדור באקדח.‬
‫הוא מודה בזה.‬
‫אני חושש שהוא יושב בכלא‬ ‫במשך שנים על גבי שנים,‬
‫ומספר לעצמו את אותו סיפור‬ ‫עד שהוא מאמין בזה.‬
‫אבל ברור שהוא לא לוקח אחריות על מעשיו.‬
‫ברור שהוא לא נותן דין וחשבון‬ ‫על הדברים שהוא עשה,‬
‫ונראה שהוא רק מנסה להרחיק את עצמו מהרצח.‬
‫- ארבעה חודשים‬ ‫אחרי הריאיון הראשוני עם איחיניו גונזלס -‬
‫- הוא הסכים לענות על שאלות נוספות -‬
‫הייתי בן 16, כמעט 17,‬ ‫כשביצעתי את הפשע שלי.‬
‫חשבתי שהחיים שלי נגמרו.‬
‫ובמדינת מונטנה אין חובת שחרור על תנאי.‬
‫אני עלול להיות פה לשארית חיי.‬
‫אבל אני לא מי שהייתי כשעשיתי את מה שעשיתי.‬
‫אנשים לא מבינים. איחיניו היה התינוק.‬
‫היו לו חלומות.‬ ‫היו לו ציונים טובים. הוא היה אדיב.‬
‫הוא היה רחום. הוא היה הילד הטוב.‬
‫כולם חשבו שהסגרתי אותו‬ ‫כי אני ההורה שומר החוק, אבל לא.‬
‫הבן שלי החליט להסגיר את עצמו.‬ ‫הוא החליט לחזור.‬
‫אני גאה בו על קבלת האחריות.‬
‫לא הסגרתי את עצמי.‬
‫אימא שלי הסגירה אותי, אבל היא לא מודה בזה‬
‫כי אני חושב שהיא חושבת‬ ‫שאני אשנא אותה או משהו.‬
‫אני חושב שזה מה שמפחיד אותה,‬ ‫אבל אני לא מאשים אותה.‬
‫אני יודע כמה קשה היה לה לעשות את זה.‬
‫ואני חושב שעד היום‬
‫היא עדיין לא רוצה להשלים עם זה.‬
‫וזה לעולם לא יעלים את הנזק שגרמתי.‬
‫לקחתי חיים של מישהו, ולקח לי זמן להבין‬
‫איך זה גרם לאנשים אחרים להרגיש,‬ ‫במיוחד המשפחה של אריק.‬
‫ואני חושב שזה אחד הדברים העיקריים‬ ‫שאני רוצה להוכיח לכולם.‬
‫לא משנה איך גדלת, אתה עדיין יכול להשתנות.‬
‫ברור שהוא לא לוקח אחריות על מעשיו.‬
‫ברור שהוא לא נותן דין וחשבון‬ ‫על הדברים שהוא עשה.‬
‫עברתי על הקובץ מ-1996.‬
‫הוא בבירור שם את הכדור באקדח‬ ‫ותיאר שהיה שם כדור אחד.‬
‫הוא לוחץ על ההדק‬ ‫בידיעה שיש כדור באקדח הזה.‬
‫ונראה שהוא רק מנסה להרחיק את עצמו מהרצח.‬
‫יכולתי להישבע שהן טענו אותו.‬
‫אבל הוא אומר שאמרתי שאני טענתי אותו.‬
‫כאילו, אני באמת לא זוכר את החלק הזה,‬
‫שאמרתי שאני טענתי את האקדח.‬
‫כלומר…‬
‫עכשיו אני לא יודע. זה קצת כאילו…‬
‫הראש שלי הולך למלא כיוונים שונים כרגע.‬
‫אז אני מנסה להבין.‬
‫כשחשבתי שאוכל ללחוץ על ההדק‬ ‫ושזה יפחיד אותו‬
‫רק לשמוע את האקדח,‬ ‫כאילו, לירות על ריק, רק לשמוע את הקליק.‬
‫כדי לנסות להפחיד אותו, אתה יודע?‬
‫וזו הייתה הכוונה. אתה יודע? אבל…‬
‫אני לא יודע. אולי…‬
‫אני חושב שהוא צודק.‬
‫אני חושב שהוא צודק. שכן ידעתי.‬
‫אני חושב שכן ידעתי, ולא רציתי…‬
‫לא רציתי להשלים עם זה.‬
‫לעולם לא אוכל להחלים כראוי‬ ‫אלא אם אתמודד עם זה,‬
‫אז קשה להשלים עם זה.‬
‫אני לא אוהב את ההרגשה כרגע,‬ ‫אבל זה משהו שהייתי צריך לשמוע.‬
‫אתה יודע, אני מנסה…‬
‫אני מנסה להיות הכי טוב שאני יכול.‬
‫וזה גורם לי להרגיש‬ ‫כאילו אני אפילו לא קרוב.‬
‫תרגום כתוביות: זואי רוז‬