Om jag kunde gå tillbaka till den dagen
skulle jag tala om för mig själv vart det skulle leda.
En bråkdels sekund kan avgöra resten av livet.
Det jag gjorde när jag var 16, det skrämde mig.
Och jag får för alltid bära bördan av att ha tagit ett liv.
ÖVER 20 000 MORD BEGÅS I USA VARJE ÅR
OMKRING 1 000 AV DESSA BEGÅS AV NÅN SOM ÄR UNDER 18 ÅR
DET HÄR ÄR BERÄTTELSEN OM FÅNGE #40647
Jag har suttit i fängelse i 27,5 år.
Anser jag att jag förtjänar att komma ut?
Nej.
Men skulle jag vilja få möjligheten
att göra nåt bättre av mig själv och inte vara känd som bara det här?
Ja, självklart.
Alla människor kan nog bli farliga.
Folk säger att du är ett monster.
Jag säger inte att jag är oskyldig.
Jag mördade nån kallblodigt.
DELSTATSFÄNGELSET I MONTANA
Jag tar den här bakom dig.
Den kommer över huvudet.
1997 DÖMDES HIGINIO GONZALEZ TILL LIVSTIDS FÄNGELSE
FÖR ETT MORD HAN BEGICK VID 16 ÅRS ÅLDER
Vid så ung ålder förstår man inte
följderna av det man har gjort
förrän man är äldre.
Det tog lång tid att inte se på det från mitt perspektiv,
utan hans familjs perspektiv.
Det var det jobbigaste för mig, och det är det fortfarande.
Jag föddes i Lovell i Wyoming.
Jag bodde där en kort period när mamma gick på college.
Vi flyttade från Wyoming till Washington, där jag växte upp.
Det såg ut som en delvis normal barndom,
för andra människor.
Min mamma jobbade med barnen i området.
Hon försökte lära oss rätt och fel,
och vi hölls ansvariga om vi gjorde nåt dåligt.
Men min pappa var annorlunda.
Han var fysiskt våldsam, och mentalt och känslomässigt.
En gång när jag var sju eller åtta slog han mig ganska illa.
Jag kunde inte gå till skolan på tre veckor.
Mamma stannade för att hon älskade pappa.
Men eftersom pappa kunde bli våldsam
sov vi med skorna på, så att vi alltid var redo att dra.
Det var ganska dramatiskt, när jag tänker tillbaka.
Att behöva göra det för att känna oss trygga.
NÄR HAN VAR ÅTTA ÅR UPPTÄCKTE HIGINIO
ATT HANS PAPPA SAMARBETADE MED EN DROGKARTELL
Min pappa sålde med droger. Han dolde det för min mamma.
Men jag gick in på toaletten en gång
och då hade pappa en massa kokain där.
Han var en skicklig mekaniker, så vi trodde att pengarna kom därifrån.
Och mina äldre bröder visste mer än jag,
men då insåg jag vad pappa gjorde för att tjäna pengar.
Mina äldre bröder började sedan med gänglivsstilen.
De följde i pappas fotspår.
Jag var yngst,
och jag trodde att jag var trygg med mina bröder.
Men att växa upp så ung i den livsstilen,
det är ganska traumatiskt.
Jag minns när jag var omkring 12 år och stod i ett gathörn
bredvid en vän till vår familj,
och nån kom och sköt honom i ansiktet.
Då bestämde sig mamma för att vi skulle lämna Washington
och min pappa.
1992 LÄMNADE HIGINIOS MAMMA SIN MAKE OCH TOG BARNEN TILL MONTANA
Vi flyttade till Billings och insåg direkt att det var annorlunda.
Det var ingen stor stad, och mamma sa: "Det är här vi ska bo nu.
Det är för att få bort er från allt det där."
Det var vad hon trodde skulle hända,
men det gick inte så bra.
HIGINIOS PAPPA FÖLJDE EFTER FAMILJEN TILL MONTANA
HAN KÖPTE ETT HUS I NÄRHETEN AV DERAS OCH BÖRJADE SÄLJA DROGER
Ryktet om vad pappa gjorde spred sig snabbt.
Jag såg upp till pappa, och jag såg pengarna.
Jag tänkte: "Det här är kanske nåt jag måste göra."
Och det blev normen för mig och mina bröder.
Min pappa uppfostrade oss till gatans män.
Vi gjorde bilinbrott och stal stereor, och vi hamnade i bråk.
Jag minns första bråket i skolan. Jag blev utslängd.
Sedan blev jag åtalad för misshandel.
Det var första gången jag hamnade i klammeri med rättvisan.
POLISEN ANKLAGADE HIGINIO FÖR MISSHANDEL
OCH HAN TILLBRINGADE TRE MÅNADER PÅ EN UNGDOMSANSTALT
HAN VAR 13 ÅR GAMMAL
När jag kom ut från anstalten började saker och ting gå snett.
Jag flyttade till pappa.
Han började ge mig mycket gräs eller mycket kokain eller mycket meth,
och han sa: "Gör vad du vill med det."
Så jag började sälja meth.
Jag ville tjäna pengar så som pappa gjorde.
Men ett barn på 14 år borde inte bli uppringd av folk
som vill ha droger.
Jag insåg inte att det ledde till nåt ännu värre.
Jag hade lärt känna några tjejer i min ålder.
De började komma förbi och frågade om jag hade meth.
En av dem grät när de kom hit en dag.
Jag frågade vad som hänt, och hon sa: "Pappa slog mig.
Han sa att han ska döda mig.
Kan du hjälpa oss lämna stan?"
Jag visste hur det var att leva så.
Så jag sa: "Okej.
Jag kan göra det om det är vad ni verkligen vill."
Och de sa: "Tänker du hjälpa oss att betala för allt?"
Jag sa: "Nej".
De sa: "Det finns en närbutik vid vårt hus.
Du kan gå in där och råna butiken."
De grät fortfarande och frågade om jag kunde hjälpa dem.
"Okej, jag gör det."
KVÄLLEN DEN 22 APRIL 1996
KÖRDE HIGINIO OCH TJEJERNA TILL AFFÄREN
Vi körde in bakom den lilla byggnaden
och en av tjejerna gav mig en pistol.
Det var en gammal Ruger .22-pistol.
Jag minns att innan jag steg ur bilen
så kollade jag om pistolen var laddad och den var tom.
Tjejerna sa: "Ingen fara. Den är tom."
NÄR HIGINIO KOM IN I AFFÄREN
VAR ENDAST KASSÖREN ERIC PAVILIONIS DÄR
Jag minns att jag gick in i affären.
Jag gick nerför gången med godis.
Och jag tog en Butterfinger-godis,
la den på disken,
grävde fram växel och betalade.
Jag drog fram pistolen, och han sträckte upp händerna.
Jag sa: "Du måste tömma kassan."
Han tog pengarna och gav mig dem. Jag tog dem och stoppade dem i fickan.
Sedan sa jag: "Nu måste du öppna kassaskåpet."
Men han sa att han inte hade nyckeln till det.
Så jag blev arg.
Jag sa: "Öppna kassaskåpet, annars skjuter jag."
Jag såg på pistolen.
Jag ville skrämma honom, som om jag skulle trycka av,
och jag minns att den gick av.
Och jag bara sprang.
ERIC PAVILIONIS SKÖTS I BRÖSTET OCH DOG PÅ PLATS
HIGINIO FLYDDE MED 78 DOLLAR OCH EN GODISBIT
TJEJERNA SOM VAR MED HIGINIO FLYDDE OCKSÅ FRÅN PLATSEN
DE HAR ALDRIG ÅTALATS FÖR BROTTET,
OCH DE AVBÖJDE ATT DELTA I DEN HÄR DOKUMENTÄREN
Folk säger att man ska förlåta sig själv.
Det är inte möjligt.
Jag förlåter aldrig mig själv.
Jag kan ärligt säga att…
Det är svårt att prata om det nu.
DAGEN EFTER SKJUTNINGEN
GREPS HIGINIO AV POLISEN HEMMA HOS SIN MAMMA
HAN VAR 16 ÅR
Higinio överlämnade sig själv. Det är vad det handlar om.
Att vara ansvarig och ta ansvar
för det man har gjort.
Alla trodde att jag angav honom för att jag är en laglydig förälder,
men min son överlämnade sig själv.
Jag är stolt över att han tar ansvar.
Jag heter Carmen Gonzalez.
Jag är Higinio Gonzalez mamma, och han är min yngsta son.
Folk förstår inte. Higinio var minstingen.
Han hade drömmar. Han hade bra betyg.
Han var snäll och barmhärtig. Han var en bra grabb.
De andra barnen valde fel väg.
Så när Higinio begick sitt brott kunde jag inte tro det.
Jag gick in i en känslomässig förnekelse,
men jag tror att jag förlorade dem
för jag var fokuserad på att överleva som ensamstående förälder.
Nåt som skulle ha ändrat att mina barn valde ett kriminellt liv
är om jag valt en annan pappa till dem.
Higinios pappa var en misshandlare.
Så många år av våld i hemmet och övergrepp.
Jag stod inte ut.
Så vi flyttade hit 1992.
Det var min chans att komma ifrån deras pappa.
Men två dagar senare dök han upp här,
så jag fick inte någon frihet.
Till slut stannade han här och fortsatte att vara med mina barn,
och för dem…
Han var deras far. De avgudade honom.
Jag var så upptagen med att kämpa som ensamstående förälder.
Jag förlorade mig i den känslan och insåg inte att jag förlorade dem.
Men jag minns att Higinio inte var nåt problembarn.
Så när jag hörde att polisen utredde en skottlossning,
och att en ung kille gjort det, trodde jag inte att det var min son.
BILLINGSPOLISEN
EFTER GRIPANDET
LÄT UTREDARNA CARMEN FÅ TID ENSAM MED HIGINIO
Han sa att han gjort det. "Det var en olycka.
Jag svär att det var en olycka."
Jag hoppade upp och kastade stolen åt sidan, och jag sa:
"Du kan inte ha gjort det. Inte du." Och jag grät. Och jag var arg på honom.
Det var för jobbigt.
Han grät och sa att han älskade mig,
och jag minns att han satt där…
…på stolen och tittade på mig med sina stora ögon.
Jag såg att han visste hur mycket
han sårade mig, men också… Jag såg hur mycket han älskade mig.
POLIS OCH DOMSTOL
HIGINIO ERKÄNDE ATT HAN SKJUTIT ERIC PAVILIONIS
POLISEN SA TILL CARMEN ATT HENNES SON SKULLE ÅTALAS FÖR MORD
Sen rasade allt för mig.
Jag tänkte att han var för ung
och vad som skulle hända honom.
Det är som om min son hade dött.
Mitt intryck av Carmen Gonzalez är att hon är en bra människa.
Hon var känd för att göra sitt bästa
för att hålla familjen på rätt spår.
Men hennes minne av det hela är inte helt korrekt.
Hon sa att mr Gonzalez överlämnade sig efter det här.
Men hon kom till polisstationen.
Hon identifierade mr Gonzalez som skytten,
och polisen åkte och hämtade honom.
Han överlämnade sig inte.
Jag heter Joe Coble.
1996 var jag biträdande åklagare i Yellowstone County
och det var jag som drev Gonzalez-målet.
Jag har arbetat med ett antal mordfall,
men det här har bitit sig fast.
Det var så meningslöst, och jag tror att folk här blev chockade.
Och jag tror att anledningen till det var att kassören, Eric Pavilionis,
var en oskyldig man som inte hade nån skuld i det här.
Det var en man som hade fyra barn.
Han hade ett heltidsjobb,
och jobbade i en närbutik några dagar i veckan
för att få det att gå ihop.
Han gjorde allt han kunde för sig själv och sin familj,
och så blev han dödad för det.
Mr Gonzalez sköt Eric
eftersom han tänkte skjuta honom redan från början.
Det fanns ingen anledning att trycka av.
Det hade inte behövt hända,
och då ska åklagaren yrka på det högsta straffet.
Herr Gonzalez var minderårig,
men jag rekommenderade domstolen att döma honom till livstid.
Och jag skulle göra likadant idag om det hände igen.
Jag tyckte att det var passande då. Jag tycker att det är passande nu.
DEN 10 JANUARI 1997, DÖMS HIGINIO GONZALEZ TILL LIVSTIDS FÄNGELSE
ÅTTA MÅNADER EFTER SIN 17-ÅRSDAG
Det är ett stort ansvar att be om rätten
att döma som du tycker är passande.
En familj kommer att förlora en son.
Men du måste titta på de här fallen
från perspektivet att en familj förlorade en far.
Så vi fick högsta möjliga straff,
men det återställer inte familjen.
Det gör dem inte hela.
Och det finns en bild av pappa på julen.
Det var er sista jul tillsammans.
Efter att Eric dödades blev varje timme en kamp.
Inför minnesstunden
fick barnen rita teckningar att skicka med honom,
och alla valde…
…en av sina favoritleksaker
och gosedjur att skicka med honom,
så att han inte skulle bli rädd när han sov.
VID TIDPUNKTEN FÖR SIN DÖD
HADE ERIC OCH FRAN PAVILIONIS FYRA DÖTTRAR SOM VAR UNDER SJU ÅR
Han har missat deras skolgång.
Han har missat varje far-dotter-dans, varje gång.
Han missade allt,
och de missade allt. De saknade att dela det med honom.
Ingen ska behöva växa upp utan sin pappa.
FRAN OCH ERIC TRÄFFADES 1988
NÄR HAN TJÄNSTGJORDE I FLYGVAPNET I SOUTH DAKOTA
DE GIFTE SIG ETT ÅR SENARE
OCH SLOG SIG NER I BILLINGS I MONTANA FÖR ATT BILDA FAMILJ
Eric var 27 år när han mördades.
Jag fick ha honom i åtta år och två dagar,
och vi levde en livstid under de åren.
Vi skapade ett liv, och sen togs det ifrån oss.
Första gången jag såg Higinio Gonzalez i rättssalen,
väntade jag mig att se… ett monster.
Jag förväntade mig inte en trevlig och proper ung man,
men han hade begått en meningslös och onödig handling.
Jag ville att straffet skulle spegla brottet.
Jag blev chockad över att han fick livstid.
För mig kändes det som mycket,
men som helhet var vi väldigt nöjda med domen,
eftersom det speglade vad vi hade förlorat.
Jag har inte tänkt så mycket på honom
för jag har försökt att separera den delen av livet.
Men för några månader sen när vi blev kontaktade
gällande att den här dokumentären skulle göras,
så undrade jag varför.
Vad vill han ha ut av det här?
"Tonåring erkänner mord på butiksbiträde."
"Hävdar att skjutningen var oavsiktlig."
"Närbutiksbiträdets mördare måste sitta i minst 30 år."
HAN DÖMDES TILL LIVSTID, MEN ENLIGT ETT TILLÄGG
FÅR HIGINIO GONZALEZ ANSÖKA OM FRIGIVNING EFTER 30 ÅR
HAN ÄR TRE ÅR IFRÅN DET DATUMET
Huruvida Higinio Gonzalez kan bli frigiven
känner jag är upp till rättsväsendet.
Om han ansöker om att bli frigiven
kommer nog jag och mina barn att vara där för att höra
vad han har att säga.
Hela tiden jag varit här…
Man reflekterar över mycket,
och man reflekterar över förlusten.
Jag önskar att nån besökte mig och sa: "Jag älskar dig."
Jag tänker på hur längesen det är sedan jag fick en kram.
Det är saker jag vill ha, men med det kommer skuldkänslorna.
Och…
…anledningen till det…
…är för att allt som jag känner mig berövad på…
…har jag gjort mot dem.
Jag gjorde så mot hans familj, mot hans döttrar.
Och anledningen till att jag bär på så mycket skuld är…
…att jag lever.
Men de får aldrig en chans att nånsin uppleva det igen.
Det var inte vad jag väntade mig.
Jag trodde inte att han skulle ta på sig att känna…
…vikten av det han gjorde för mitt och flickornas liv.
Det skulle inte alla göra.
Och han behövde inte.
Men det förändrar ändå inte det som hände.
Förtjänar min bror att betala för sitt brott? Absolut.
Ingen tvekan.
Men jag tycker inte att hans straff var motiverat.
Det gör jag inte.
Folk säger: "Du är ett monster," men ingen undrar varför vi blev det.
Vi blev en produkt av vår miljö.
Men det betyder inte att vi inte kan nås.
Det betyder inte att vi inte är värdiga.
Och det betyder inte att vi inte kan förändras.
Jag heter Jesse Gonzalez,
och Higinio Gonzalez är min lillebror.
Vi var en tajt familj,
men det man ser på tv som "perfekt familj" var inte i närheten
av det vi hade. Inget.
Min pappa var knarklangare under en lång tid.
När vi blev äldre, sålde jag och mina äldre bröder droger åt pappa.
Så det var lätt för min lillebror
att följa mig ut på gatorna, till gängen och drogerna.
Sen finns det ingen väg ut.
Det är fängelse eller en liksäck.
När min bror hamnade i fängelse
kände jag mycket ilska och hat och fientlighet mot världen.
Jag riktade den mot vem som helst och alla.
Jag och mina storebröder
blev indragna i gatulivet, och gängaktivitet och sånt.
Vi var kända för våld och droghandel.
Allt brottsligt som fanns på gatorna
var vi kända för.
Jag var den värsta av alla.
Det blev som en snöboll som rullar utför.
Det urartade.
2003 DÖMDES JESSE GONZALEZ
TILL TIO ÅRS FÄNGELSE FÖR MISSHANDEL, KIDNAPPNING OCH TORTYR
SEX ÅR IN PÅ STRAFFET PÅ DELSTATSFÄNGELSET I MONTANA
FICK HAN EN NY CELLKAMRAT
Varje tisdag och torsdag
kommer en buss med nya interner.
Och Boggs, polisen…
Han tittade in till mig och sa: "Jag har en rumskompis åt dig."
"Toppen."
Och gamle Boggs tittade på mig och sa: "Det blir kul."
Så jag reste mig och öppnade dörren.
Då såg jag min brors ansikte.
Det var som om vi var fem år igen. Vi bara sprang.
Vi sprang till varandra och kramades.
Vi satt uppe och drack kaffe och åt godis. Vi pratade.
Vi grät och pratade gamla minnen.
Det fanns inget våld. Inga övergrepp.
Vi gick inte på äggskal.
Trots att vi satt i fängelse.
Det är mina lyckligaste minnen.
Vi pratade om förändring.
Han berättade att han ville ha det ogjort.
Och jag var fortfarande fast i att vara tuff och cool.
Han pratade med mig hela tiden.
"Varför är du så hetsig? Varför kan du inte prata igenom saker?"
Hans favoritreplik var:
"Jag sitter av tillräckligt med tid för alla i vår familj."
Han sa det för att jag skulle lära mig av hans misstag.
Han sa det för att jag skulle bli en bättre man.
RANCHEN PÅ DELSTATSFÄNGELSET I MONTANA
2009 HADE JESSE GONZALEZ AVTJÄNAT SITT STRAFF OCH HAN SLÄPPTES
HAN DRIVER NU FLERA FÖRETAG
Vad händer?
Bra.
Efter fängelset blev livet bättre.
Just nu äger jag två golvföretag och jag äger Junior's Pit Stop Auto Shop.
Det är en verkstad för bilar, mekanik och cyklar.
De jag anlitar är oftast före detta missbrukare,
eller före detta brottslingar, eller villkorligt frigivna.
Jag tror att tiden i fängelset med min lillebror
gjorde mig till den jag är nu.
Han ändrade sitt sätt att tänka, och han smittade av sig på mig.
Jag lärde mig mycket av honom.
Jag har varit med många dåliga personer,
och ingen av dem känner nån ånger,
medkänsla eller vilja att förändras medan de är där inne
som min bror gör.
Han hamnade i fängelse, tog ansvar för det han gjort,
och han har förändrat sitt liv.
Han är redo att börja om.
DOMSTOLEN I TETON COUNTY, MONTANA
INNAN HIGINIO GONZALEZ KAN SLÄPPAS
MÅSTE HAN UTVÄRDERAS AV EN FRIGIVNINGSNÄMND
Jag beslutar inte huruvida mr Gonzalez ska friges eller ej.
Det är inte upp till mig, men en frigivningsnämnd borde överväga
om han tagit ansvar för sina handlingar.
Innan jag hade klivit ur bilen
kollade jag för att se om pistolen var laddad, men den var tom.
Jag minns att jag gick in i butiken.
Och jag siktade aldrig rakt på honom
som man skulle göra om man försökte träffa nåt.
Jag ville skrämmas,
som om jag skulle trycka av. Jag tänkte: "Om jag trycker av
så hör han det. Inget händer, men det skrämmer honom."
Så jag tryckte av.
Och jag minns att den gick av.
Och jag bara sprang.
Jag hoppade in i bilen
och sa: "Varför sa ni inte att det fanns en kula i den?
Jag sköt honom."
Jag visste inte att de hade stoppat in en kula,
det visste jag inte.
Jag kollade magasinet när jag fick den, men jag tänkte inte på att kolla nåt mer.
Det jag hörde nu har jag aldrig hört förut.
Jag gick igenom filen från 1996,
och vad som sas då
är inte det samma som på inspelningen jag just hörde.
Han får frågan: "Vet du hur många kulor som fanns i pistolen?"
Han svarade: "Det fanns bara en.
Jag stoppade i patronen.
Jag satte tillbaka magasinet i den,
sen tittade jag på den och drog tillbaka den lilla saken och stäng den."
Han satte kulan i pistolen och beskrev att han hade en kula.
Och han nämnde inget om att han inte visste att den var laddad.
Och han säger att han aldrig riktade vapnet mot kassabiträdet.
Det är inte sant.
När polisen kom till butiken
hittade de en övervakningsvideo som visade hela händelsen,
och det var chockerande.
Mr Gonzalez riktar pistolen mot Eric och säger åt honom att ge honom pengarna.
Skynda dig!
-Kom och ta dem! -Gör det.
Eric samarbetade. Han var inte hotfull.
Han kunde ha varit med i en träningsvideo för hur man hanterar ett rån.
Öppna kassaskåpet.
Jag har inga nycklar.
-Jag har inte nycklarna. -Jag ska sätta en kula i röven på dig.
Han berättar för Eric att han kommer att skjuta honom,
vilket tyder på att det är exakt vad han tänkte göra.
Nu säger han att han bara skulle skrämma kassabiträdet,
men det överensstämmer inte med det vi ser på filmen.
Mr Gonzalez försöker trycka av pistolen.
Pistolen avfyras inte.
Mr Gonzalez vänder pistolen mot sig själv, tittar på den,
hittar säkringen, stänger av den, och skjuter Eric i bröstet.
Vi ser en man skjuten och dödad, och det är inte Hollywood. Det är äkta.
Inte en chans att det var en olycka.
Han trycker av i vetskap om att det finns en kula i pistolen.
Han medger det.
Nu har han suttit i fängelse i många, många år,
och han har berättat samma historia om igen tills han börjat tro på den.
Men han tar inte ansvar för sina handlingar.
Han tar inte ansvar för det han gjorde,
och det verkar som om han bara försöker att ta avstånd från mordet.
FYRA MÅNADER EFTER FÖRSTA INTERVJUN MED HIGINIO GONZALEZ
GICK HAN MED PÅ ATT SVARA PÅ FLER FRÅGOR
Jag skulle fylla 17 år när jag begick mitt brott.
Jag trodde att mitt liv var över.
Och i Montana finns ingen garanterad villkorlig frigivning.
Jag kan vara här livet ut.
Men jag är inte den jag var när jag gjorde det jag gjorde.
Folk förstår inte. Higinio var minstingen.
Han hade drömmar. Han hade bra betyg. Han var snäll
och barmhärtig. Han var en bra grabb.
Alla trodde att jag angav honom för att jag är en laglydig förälder.
Min son bestämde sig för att överlämna sig själv.
Jag är stolt över att han tar ansvar.
Jag överlämnade mig inte.
Min mamma angav mig, men hon erkänner det inte
för jag tror att hon tänker att jag ska hata henne då.
Det är nog det hon är rädd för, men jag klandrar henne inte.
Jag vet hur svårt det var för henne.
Men än idag tror jag
att hon inte vill förlika sig med det.
Och det kommer aldrig att försvinna, skadan jag åsamkat dem.
Jag tog någons liv, och det tog ett tag att förstå
hur det fick andra att känna, särskilt Erics familj.
Det är en av de viktigaste sakerna som jag vill bevisa för alla.
Oavsett hur du växte upp, så kan du fortfarande förändras.
Han tar uppenbarligen inte ansvar för sina handlingar.
Han tar inte ansvar för det han gjorde.
Jag gick igenom filen från 1996.
Han satte kulan i pistolen och beskrev att han hade en kula.
Han skjuter i vetskap om att det finns en kula i pistolen.
Det verkar som om han försöker att ta avstånd från mordet.
Jag kunde ha svurit på att de laddade den.
Men han säger att jag sa att jag laddade den.
Jag minns ärligt talat inte den delen,
när jag säger att jag laddade pistolen.
Jag menar…
Jag vet inte just nu. Det är som…
Tankarna bara snurrar just nu.
Jag försöker förstå det.
Jag tänkte att det skulle skrämma honom,
om han bara hörde pistolen, hörde den klicka.
Jag ville bara skrämma honom.
Och det var min avsikt. Du vet? Men…
Jag vet inte. Kanske…
Han har nog rätt.
Han har nog rätt. Jag tror att jag visste.
Jag visste, och jag ville inte…
Jag ville inte acceptera det.
Jag kommer inte att kunna läka ordentligt om jag inte inser det.
Det är svårt att förlika sig med det.
Jag gillar inte hur det känns nu, men det var nåt jag behövde höra.
Jag försöker…
Jag försöker vara mitt bästa jag.
Och nu känns det som om jag inte ens är nära.
Undertexter: Sarah Wallin Bååth