Na Díkůvzdání v roce 1999 jsem provedl hroznou blbost člověku,
který si to nezasloužil.
Začal jsem vzteky vidět rudě.
Ale už takový nejsem.
V USA SI ODSOUZENÍ VRAZI OBVYKLE ODSEDÍ 60 % TRESTU
VĚZNI MUSÍ PROJEVIT LÍTOST A POLEPŠIT SE, ABY MOHLI BÝT PODMÍNĚNĚ PROPUŠTĚNI
TOTO JE PŘÍBĚH VĚZNĚ Č. 31472
Už téměř 24 let si tu noc přehrávám v hlavě.
Vážně nevím, co mě to tehdy popadlo,
ale pevně věřím, že by mě stát měl propustit.
Už nemám zdaleka takové násilné sklony.
Myslím, že v každém z nás dřímá zlo.
Říkají o vás, že jste zrůda.
Netvrdím, že jsem nevinnej.
Právě jsem někoho zavraždil.
JÁ JSEM VRAH
KDYBY VŠECHNO BYLO JINAK
Jako malá jsem často přemýšlela, jak by můj život vypadal,
kdyby tu táta byl.
Asi by všechno bylo jinak.
Dej tu kameru pryč. Hej!
Mohla bych se na něj kdykoli obrátit,
podržel by mě.
Kdyby tu táta byl, asi bychom byli nejlepší kamarádi.
Je neomluvitelné, co Michael Highley udělal.
Ať už v tom byly drogy, duševní choroba nebo kombinace obojího,
myslím, že pro vraždu mého otce neexistuje omluva.
STÁTNÍ VĚZNICE MONTANA
Jelikož jsem za mřížema už skoro čtvrt století,
strávil jsem hodně času sebereflexí.
RODINA – SVOBODA
Ale doteď nechápu, proč jsem tak zareagoval.
KULTURA – PŘÍRODA
Nasadím vám to.
V ROCE 2000 ODSOUDIL SOUD V MONTANĚ HIGHLEYHO K 60 LETŮM VĚZENÍ
ZA POBODÁNÍ 33LETÉHO PAULA HARRISE S NÁSLEDKEM SMRTI
Vzpomínky na ten den mi pořád nedělají dobře.
Rozhodně jsem to neplánoval.
Měl jsem vést mnohem lepší život.
Vyrůstal jsem na jižním předměstí Chicaga.
Žil jsem s matkou, babičkou, dědou
a několika sourozenci.
O tátovi jsem věděl jen to, že je u mariňáků.
Mám na něj jedinou vzpomínku.
Jak sedá před domem do auta a odjíždí pryč.
Pít jsem začal, když mi bylo sedm nebo osm.
Jeden můj tehdejší kamarád patřil do gangu.
Chodíval za mnou s kamarády a vždycky přinesli
basy piva a lahve whisky.
A...
než jsem stihl oslavit deváté narozeniny, zvládl jsem se propít k alkoholismu.
Opilost mi pomáhala vytěsnit zmatek
a vztek, které jsem v sobě dusil.
A pomáhala mi zapomenout
některé intimní detaily o mé osobě, kterým jsem nechtěl čelit.
V DĚTSTVÍ SE HIGHLEY V CHICAGU ZAPLETL S MÍSTNÍMI POULIČNÍMI GANGY
Dělal jsem to, abych zapadnul,
abych měl kolem sebe lidi, které jsem mohl považovat za kamarády.
Byl jsem častokrát svědkem násilí.
Býval jsem horká hlava, bublal ve mně vztek.
Když mě někdo naštval, pustil jsem se do něj.
Rozdával jsem pěsti, kopance,
hlavičky.
Tak člověk dokázal, že mezi kluky patří.
V ROCE 1985 SE HIGHLEYHO MATKA ZNOVU VDALA A RODINA SE PŘESTĚHOVALA DO MISSOULY
Po přestěhování do Montany
jsem měl pracovat pro nevlastního otce,
ale neplatil mi.
Tak jsem si řekl, že si vezmu, co mi patří, a ukradl mu pušky.
Znal jsem lidi, co je chtěli vyměnit za peníze nebo drogy.
Ale někdo z lidí, kterým jsem ty lovecké pušky prodal,
je odnesl na policii.
Tak mě zatkli,
což byl začátek mého...
vězeňského života.
VE VĚKU 15 AŽ 29 LET SKONČIL HIGHLEY NĚKOLIKRÁT VE VĚZENÍ
ZA ZNEUŽÍVÁNÍ NÁVYKOVÝCH LÁTEK, DRŽENÍ ZBRANĚ A PORUŠENÍ PODMÍNKY
Ve vězení se mi nedostalo ponaučení, jak si úřady představovaly.
Dokonce i za mřížema jsem byl pořád pod vlivem.
V ROCE 1999 BYL HIGHLEY VE VĚKU 29 LET PODMÍNĚNĚ PROPUŠTĚN
PODMÍNKA MU ZAKAZOVALA KONZUMACI ALKOHOLU A NÁVŠTĚVY BARŮ
Po propuštění
jsem své problémy a pocity vytěsnil natolik,
abych se s nimi nemusel zaobírat.
Zajímalo mě především, kde seženu další basu piva.
Kde seženu další dávku drog.
Viděl jsem to takhle: „Nikdo mi nebude říkat, co nesmím.“
Tak jsem dál pil a fetoval.
Bohužel to nebyl nejlepší nápad.
Jen to přikrmovalo moji agresivitu.
ČTYŘI MĚSÍCE PO PROPUŠTĚNÍ HIGHLEY DÁL PIL
A PRAVIDELNĚ NAVŠTĚVOVAL MISSOULSKÉ BARY
Noc před Díkůvzdáním roku 1999 jsem vyrazil na kole do místního baru.
Vzal jsem si kolo dovnitř a postavil ho do rohu.
Můj starý známý, pan Harris, se nabídl,
že mi ho pohlídá.
Tak jsem mu řekl, že budu u kulečníku.
A tím celý ten příšerný večer začal.
Jeden z barmanů za mnou přišel a obvinil mě,
že patřím ke skupince,
která podle něj minulou nebo předminulou noc vlezla za bar
a ukradla peníze
ze sklenice na spropitné.
Okamžitě se mi začala pěnit krev.
Neobviňuj mě z něčeho, co nevíš, jestli jsem udělal.
Ještě jsem se sice trochu hlídal, ale pomalu mě chytal rapl.
Nejsem si jistý, kolik času uplynulo,
ale barman se zase objevil a říká:
„Omlouvám se. K tý krádeži se přiznal někdo jinej.“
OTEVŘENO
Ale já byl pořád ukřivděnej, že mě obvinil z něčeho,
co jsem neudělal.
Pil jsem dál.
Pořád se mi to vracelo.
A když jsem se rozhlédl, moje kolo bylo pryč.
To už jsem začal vidět rudě.
Ptám se pana Harrise: „Kde je to kolo?“
A plácl jsem ho po rameni.
Otočil se, podíval se na mě a říká:
„I kdybych to věděl, neřekl bych ti to.“
A...
to byla poslední kapka.
Vztek se změnil na amok.
Vzpomínám si, jak barman křičí: „Vyříkejte si to venku.“
Pan Harris vyšel z baru
a začal přecházet ulici.
Jakmile se ke mně přiblížil, třikrát jsem ho bodl.
HIGHLEY Z MÍSTA ČINU OKAMŽITĚ UTEKL
NEŽ PŘIJELA SANITKA, BYL PAUL HARRIS MRTVÝ
Pořád nechápu, co mě tak vytočilo.
Sám bych se nedobral toho, co se mi tehdy honilo hlavou.
NÁSLEDUJÍCÍ DEN BYL HIGHLEY ZATČEN A OBVINĚN Z VRAŽDY PRVNÍHO STUPNĚ
Michael se celý život chová stejně.
Naštve se, něco provede
a přemýšlí o tom teprve, až když je pozdě.
Nešlo mi to do hlavy.
Jsem Carol, matka Michaela Highleyho.
Když byl Michael mladší, věčně pil.
Taky bral drogy,
ale já to netušila, protože to nedělal tady.
Přišla jsem domů. On počkal na večeři
a pak prosil, jestli si může jít hrát s kamarády.
Ale ve skutečnosti šel za drogovým dealerem.
Když šlo do tuhýho, vždycky se uchýlil k násilnostem.
Jednou ho takhle dealer pronásledoval domů.
Nejspíš ho honil proto, že mu dlužil peníze.
Popadl malorážku své sestry.
Vystrčil ji z okna a dealera střelil.
DROGOVÝ DEALER PŘEŽIL, ALE HIGHLEY BYL OBVINĚN ZE STŘELBY
TRESTU VE VĚZENÍ BYL UŠETŘEN,
PROTOŽE V ROCE 1985 CAROL PŘESTĚHOVALA SVOU RODINU Z CHICAGA DO MONTANY
Myslela jsem, že když ho z toho prostředí vytáhnu,
začne sekat dobrotu.
Ale přes veškerou naši snahu a promlouvání do duše
si nic z toho nevzal k srdci.
Asi mu to šlo jedním uchem dovnitř a druhým ven.
Ale co se týče jeho vznětlivosti,
vzala jsem ho k doktorům, aby zjistili, proč je tak výbušný.
Snažili se ho diagnostikovat, ale nikdo nevěděl, co za tím je.
A proto jsem Michaelovi říkávala:
„Přemýšlej, než něco uděláš. Radši se otoč a odejdi.“
Ale on neposlouchal,
a proto došlo k tomu poslednímu incidentu s nožem.
KRÁTCE PO POBODÁNÍ PAULA HARRISE
PŘIJELA POLICIE ZATKNOUT HIGHLEYHO DO CAROLINA DOMU
Když mi řekli, že umřel člověk, kterého Michael pobodal,
pomyslela jsem si: „Z tohohle kluka nevysekám.“
Nevím, proč se tak rozzuřil.
Myslím, že se nikdy nenaučil
napřed zvážit následky a pak až konat.
HIGHLEY SE K VRAŽDĚ PAULA HARRISE PŘIZNAL
A 10. SPRNA 2000 SI VYSLECHL ROZSUDEK SOUDU
Podobné případy jsou vždy tragické.
Neshody by se měly řešit úplně jinak.
Ale místo toho to skončilo něčí smrtí.
Jmenuji se John W. Larson. Jsem okresní soudce v Montaně
a předsedal jsem přelíčení s Michaelem Highleym.
HIGHLEY SE V SOUDNÍ SÍNI SOUDCE LARSONA
OCITL ZA POSLEDNÍCH 6 LET UŽ NĚKOLIKRÁT
NAVZDORY OBVINĚNÍM Z VLOUPÁNÍ, DRŽENÍ SMRTICÍ ZBRANĚ
A OPAKOVANÉMU PORUŠENÍ PODMÍNKY SE NÁVRATU DO VĚZENÍ VYHÝBAL
ROVNOST
Vězení je obvykle krajní možnost.
Musíme lidem dát šanci změnit svůj život.
Ne je zavřít za každý přečin.
Ale Highley dostal spoustu šancí, a ty nemohou přicházet donekonečna.
Pan Highley dostal dostatek příležitostí ke změně,
ale měl sklony k násilí.
Až nakonec někoho ubodal k smrti.
A při tak násilném činu
musíme dbát na bezpečí všech kolem.
SPRAVEDLNOST
DESÁTÉHO SRPNA 2000
SOUDCE LARSON ODSOUDIL HIGHLEYHO K 60 LETŮM ODNĚTÍ SVOBODY
Rozsudek v případě pana Highleyho byl adekvátní.
Dostatečně přísný, avšak ne extrémní.
Jeho součástí byla i rehabilitace.
SVOBODA – ROVNOST – SPRAVEDLNOST
SOUČÁSTÍ ROZSUDKU
BYLA MOŽNOST PODMÍNĚNÉHO PROPUŠTĚNÍ PO ODPYKANÝCH 15 LETECH
Součástí rozsudku byla podmínka, že před zvážením propuštění
absolvuje rehabilitační programy,
aby se zbavil závislosti na drogách a psychických problémů.
Takže Highley musí této příležitosti využít
a pokusit se změnit.
HIGHLEY ZATÍM STRÁVIL VE VĚZENÍ 24 LET
Prvních pár let jsem ve vězení dost trpěl.
Psychicky jsem se zhroutil.
Nechtěl jsem přemýšlet o tom, proč jsem tu skončil.
Nic jinýho jsem prvních několik let ani nedělal.
Ale dostal jsem se do bodu,
kdy jsem začal pracovat na změně svého života.
Poslouchal jsem gaye,
kteří mi vysvětlovali, jak moc se svět změnil
a kolik věcí je teď považovaných za normální...
V roce 2016 jsem se vyoutovala jako transgender.
Od té doby žiju úplně jinak.
Pomohlo mi to se vyrovnat s tím, jak mi tehdy v roce 1999 bylo.
OSMNÁCT LET OD ODSOUZENÍ ZA VRAŽDU PAULA HARRISE
ZAČALA HIGHLEY S TRANZICÍ
NYNÍ SE POVAŽUJE ZA ŽENU
A ZMĚNILA SI JMÉNO NA EZDETH
Měla jsem to řešit už dávno.
Místo toho musel umřít člověk
a já musela skončit ve vězení v podstatě na zbytek života,
abych si uvědomila, že jsem to měla změnit už dávno.
Měla jsem žít úplně jinak.
A to mě přimělo přehodnotit vše, co jsem v životě udělala.
Pomohlo mi to...
uvědomit si, že jsem se neměla stydět za to, kdo jsem.
Už jako malá jsem začala nosit dámské oblečení.
Bylo to ve stejné době, kdy od nás táta odešel.
Hodně jsem se to snažila potlačit
kvůli tomu...
jak se společnost tehdy na transgender lidi dívala.
Nebylo to ani v nejmenším společensky přijatelné.
Na druhém stupni mě párkrát přistihli
v dámském spodním prádle.
Přistihli mě v chlapecké šatně v dámském body
a... se šortkama u kotníků a...
Vysmívali se mi a...
Jo, dost mě to poznamenalo.
Musím říct, že snažit se zapadnout do mužského světa,
zatímco se uvnitř cítíte jinak...
Neuměla jsem si s tím poradit.
Vypořádávala jsem se s tím neustálým pitím
a snahou dostat se do stavu, ve kterém mě to netrápilo.
Upíjela jsem se a fetovala,
abych zapomněla, jak špatně na tom psychicky jsem.
Tak jsem pila, fetovala
a chovala se agresivně.
Ale od mého coming outu jsem nejšťastnější, co jsem kdy byla.
POPRVÉ SI HIGHLEY MOHLA POŽÁDAT O PODMÍNĚNÉ PROPUŠTĚNÍ V ROCE 2011
OD TÉ DOBY BYLA JEJÍ ŽÁDOST ŠESTKRÁT ZAMÍTNUTA
RANČ STÁTNÍ VĚZNICE V MONTANĚ
Bojuju o podmíněné propuštění.
Předtím jsem vůbec neměla touhu svůj život nijak měnit.
Nestála jsem o rehabilitaci.
Ale co jsem se smířila s tím, kdo jsem, je to pro mě prioritou.
Teď se jmenuju Ezdeth Antinua Highley.
Je mi jedno, jestli se vám líbím.
Musím žít sama se sebou, ne s vámi.
STÁTNÍ VĚZNICE MONTANA
V ROCE 2022 INFORMOVALY ÚŘADY RODINU PAULA HARRISE O TOM,
ŽE SI HIGHLEY ZMĚNILA JMÉNO
ŽE TO BYLO V RÁMCI TRANZICE JIM ALE OZNÁMILY AŽ POZDĚJI
Dostali jsme zprávu,
že si Michael Highley chce změnit jméno.
Když nám řekli, jaké jméno si vybral,
poprosila jsem paní na telefonu, aby mi to vyhláskovala.
Bylo to E-Z-D-E-T-H.
Já na to: „Nezdech“?
Byla jsem v šoku.
Přišlo mi to jako facka rodině oběti.
Vážně si chce říkat takhle?
Nakonec nám ale sdělili,
že chce ve vězení prodělat tranzici...
Já vám nevím.
Není lehké se s tím vyrovnat a snažit se to pochopit.
On s tím určitě taky bojuje.
Se svými city.
LESLIE A JEJÍ RODINA I NADÁLE POUŽÍVAJÍ STEJNÉ JMÉNO A ROD,
JAK HIGHLEYHO V DOBĚ PAULOVY VRAŽDY ZNALI
S Paulem byla v dětství zábava. Byl to vtipálek.
Neustále jsme ho museli hlídat,
aby nás nezatáhnul do maléru.
Byla s ním zábava.
Byl skvělý brácha.
Koncem 90. let žil v Missoule,
kde v roce 1997 poznal svou přítelkyni Tracy.
Nakonec se jim v roce 1999 narodily holčičky, dvojčátka.
Moc se těšil, že bude táta.
Je hrozná škoda,
že umřel dřív, než si to stihnul užít.
Vůbec nechápu, proč Highleyho napadlo bratra pobodat.
Prý se začali dohadovat kvůli kolu.
Paul řekl svému kamarádovi, ať ho dá do auta.
Že si z něj vystřelí, až přijde to kolo hledat.
Měl to být vtípek, který skončil tragédií.
Ten člověk se vůbec nedokáže ovládat,
když ho musel pobodat kvůli kolu,
které mu ani nikdo neukradl.
Highley už si o propuštění žádal několikrát.
Já zastávám názor, že když někoho připravíte o život,
měli byste strávit zbytek života ve vězení.
Při posledním slyšení probíhajícím přes video
nám Highley oznámil, že se cítí být ženou.
A že to je možná důvod, proč se přestal vzteky ovládat.
Ani nevím, co si o tom myslet.
Je mi líto lidí, kteří bojují s takovými problémy.
Ale on úmyslně zabil člověka.
To se nedá jen tak smazat tím, že si změníte jméno.
MONTANSKÁ STÁTNÍ UNIVERZITA
Ezdethino chování ovlivňuje víc faktorů než jen její genderová identita.
Pouze nám to poskytuje kontext pro stavy, kterými si procházela,
a problémy, které řešila.
Ale drtivá většina lidí hledající svou genderovou identitu
nepáchá vraždy.
Jsem Laura Kirsch,
klinická forenzní psycholožka v Montaně.
Mým hlavním úkolem je posuzovat obžalované,
kteří stanuli před montanským soudem.
LAURA KIRSCH ANALYZOVALA PŘÍPAD HIGHLEY A PRŮBĚH JEJÍHO ŽIVOTA,
NEŽ BYLA UVĚZNĚNA
Je velmi těžké analyzovat něčí život.
Proč někdo něco dělá? Na to má vliv tolik proměnných,
které zahrnují interní pohnutky dané osoby a externí vliv okolních jevů.
Její tehdejší chování bylo do velké míry ovlivňované
zlostí, užíváním návykových látek
a antisociálními osobnostními rysy.
Souviselo něco z toho s její genderovou identitou? Nejspíš.
Ale podle mě nejde přesvědčivě spojit její problémy s genderovou identitou
a tou vraždou.
Na základě informací, které jsem četla,
usuzuji, že byla v dětství asociální delikventka.
A když má člověk už od dětství
problémy s ovládáním emocí
a vyrůstá v prostředí, kde se mu nedostává potřebné péče,
může to vést k násilným sklonům.
K těm se uchyluje při řešení problémů nebo sebevyjadřování.
Ale to rozhodně její tehdejší chování neomlouvá.
Od mého coming outu jsem nejšťastnější, co jsem kdy byla.
Takovou tělesnou extázi jsem ještě nikdy nezažila.
Proč jsem se rozhodla začít ty problémy řešit?
Protože jsem si vzpomněla na to uspokojení
a svobodu, kterou jsem cítila pokaždé,
když jsem si ve sklepě oblíkla šaty a nazula podpatky.
Řekla jsem si, že už je mi jedno, co si lidi pomyslí.
Ale musel umřít člověk
a já musela skončit ve vězení v podstatě na zbytek života,
abych si uvědomila, že jsem to měla změnit už dávno.
Měla jsem žít úplně jinak.
Měla jsem vést mnohem lepší život.
Jedna z vlastností jedince,
který vykazuje antisociální chování,
je sebestřednost nebo zahleděnost do sebe.
Ve všech materiálech na mě působila
jako zahleděná do sebe.
Takže je možné,
že její chování bylo často ovlivněné její antisociální povahou.
Navíc je zcela jasně vidět, že se zajímá jen o sebe,
když o oběti a její rodině téměř vůbec nemluví.
Kdyby Ezdeth chtěla mít v budoucnu větší šanci na podmíněné propuštění,
musela by dát najevo upřímnou lítost nad svými skutky.
Proto by měla v rámci celého procesu
zvážit i dopad svého chování na rodinu oběti
a jeho malé dcery,
které musely čelit velkým překážkám, když vyrůstaly bez otce.
Z toho, co jsem viděla a slyšela, si nejsem jistá,
jestli si uvědomuje a chápe,
že měly tak náročné dětství jen kvůli ní.
Mám tu pár fotek svého bratra, Paula Harrise.
Některé z nich moje neteř Madison nikdy neviděla.
Po Paulově smrti jsme nevěděli, co s holkama bude.
Sama jsem vychovávala pětileté dítě a moc jsem si nevěřila na to,
že bych si k němu přibrala ještě dvě další děti
jako svobodná matka.
Teď si říkám, že jsem se měla kousnout.
PO SMRTI PAULA HARRISE ZAŽÍVALA JEHO PŘÍTELKYNĚ NÁROČNÉ OBDOBÍ
JEJICH DVĚ DCERY BYLY UMÍSTĚNY DO PÉČE STÁTU,
DOKUD SE O NĚ JEJICH PŘÍBUZNÍ NEDOKÁZALI POSTARAT
Tohle je první fotka, na které jsem vás viděla.
Jak jsi maličká. Ani vás nerozeznám. Ty jo?
Jo, tohle je Brianna. Má tmavší vlasy.
Když táta zemřel, máma se o nás starala jen střídavě.
Se sestrou jsme strávily roky v dětských domovech.
Kvůli činu Michaela Highleyho
mě celé dětství obklopovaly drogy, týrání a zanedbávání.
Tehdy jsem toužila po jediném.
Mít normální rodinu.
Neskutečně mě štve, že nám jí nebylo dopřáno
kvůli rozhodnutí jiného člověka.
Kdyby tehdy neumřel,
všechno by bylo jinak.
Ale jsem vděčná za rodinu, kterou máme.
A za to, že nám pomohli,
protože...
Přes to všechno, co jsme si musely v dětství prožít,
jsme na tom docela dobře.
Nezajímá mě, jestli se Michael Highley změnil, nebo ne.
Jestli trpěl duševní poruchou nebo byl závislý na drogách.
Vražda mého otce se nedá nijak omluvit.
MADDIE PROMLUVILA NA NĚKOLIKA PAROLOVÝCH SLYŠENÍCH
Nedali mi moc prostoru mluvit.
Jen se zeptali: „Proč by podle vás neměl být propuštěn předčasně?“
Tak jsem odpověděla: „Protože naši rodinu připravil o tátu.“
Podle mě by si měl odsedět celý trest, který za tu vraždu dostal.
Na všech dalších parolových slyšeních budu říkat,
že by Michaela Highleyho dřív rozhodně pouštět neměli.
WATFORD CITY, SEVERNÍ DAKOTA
Je to hrozný pocit,
když vám zavolají a oznámí, že je váš syn mrtvý.
Každá matka se bojí, že o své dítě přijde.
Ale já Highleymu odpustila.
Nemůžete to v sobě dlouhodobě držet,
protože vám to ublíží víc než jakýkoli člověk.
Jsem Cheryl, matka Paula Harrise.
Neustále si představuju, jak by to dopadlo,
kdyby mu Paul to kolo neschoval.
Žil by ještě?
Nebýt té jedné maličkosti.
Pak tu jsou všechny ty faktory,
nad kterými uvažujete, když se to snažíte nějak uchopit.
Věřte mi. Už jsem nad tím uvažovala tisíckrát.
Stejně to nepomáhá.
Nic, co řeknu nebo udělám, mi mého syna nevrátí.
Nic.
Tak jsem se rozhodla, že mu odpustím.
Chtěla jsem mu dát aspoň šanci. Třeba se změnil.
PŘI PŮVODNÍM SOUDNÍM PŘELÍČENÍ
CHERYL POŽÁDALA O MOŽNOST SE ZA HIGHLEY PŘIMLUVIT
Žádala jsem, aby Michaelovi trest snížili.
Nechtěla jsem ho trestat.
Nezaslouží si být navždycky zavřený.
Ptala jsem se, jestli se mu dostane školení.
Chtěla jsem vědět, jestli mu to vězení může nějak prospět,
když bude chodit na různé kurzy a...
které by mu pomohly.
Jsem ráda, že se Michael Highley mění.
Určitě to pro něj nebylo snadné.
Začal se smiřovat s tím, že je transgender.
Řekla bych, že to nemá lehké.
Řešit všechny ty změny a odpovědi na otázky zrovna ve vězení.
Doufám, že ho pustí,
aby mohl žít život, jaký si zaslouží každý.
Přeju mu jen to nejlepší.
Ale nemůže to mít zadarmo.
Posledních 13 let nedělám nic jiného,
než že se snažím být lepší člověk. Ale pořád na tom pracuju.
Neměl jsem si udělat oběť
ze své oběti.
Neustále myslím na jeho matku a děti.
Moc si vážím toho, že mi odpustila.
Něco takového dokáže říct jen silná žena.
ČTYŘI MĚSÍCE PO ÚVODNÍM ROZHOVORU EZDETH HIGHLEY SOUHLASILA,
ŽE NÁM ZODPOVÍ DALŠÍ OTÁZKY
Trvalo mi velmi dlouho se vyrovnat s tím,
co jsem na Díkůvzdání roku 1999 udělala.
Teď jsem ale úplně jiný člověk.
Díky tranzici jsem schopná pořád doufat v rehabilitaci.
Díky ní mám totiž alespoň nějakou motivaci.
Už jsem jen krůček od toho stát se tím, kým jsem vždy toužila být.
Jsem žena uvězněná v těle muže.
Nejsem Michael Highley.
Jmenuju se Ezdeth.
Highley už si o propuštění žádal několikrát.
Já zastávám názor, že když někoho připravíte o život,
měli byste strávit zbytek života ve vězení.
Když nám řekli, jaké jméno si vybral,
poprosila jsem paní na telefonu, aby mi to vyhláskovala.
Bylo to E-Z-D-E-T-H.
Já na to: „Nezdech“?
Byla jsem v šoku.
Přišlo mi to jako facka rodině oběti.
Vážně si chce říkat takhle?
Mrzí mě, že to tak bere.
Ale upřímně doufám, že bude tolerantní
a dá mi šanci jí dokázat,
že jsem to rozhodně nezamýšlela jako facku někomu z její rodiny.
To jméno jsem si vybrala,
protože se tak jmenovala jedna postava z počítačové hry,
která měla...
vlastnosti, jaké se mi líbily.
Vždycky se všechny problémy snažila řešit komunikací.
A snažila se najít rovnováhu.
Nemá to žádný jiný význam.
Jen ten můj.
Ze všech materiálů, které jsem o Ezdeth četla a viděla,
jasně vyplývá, že vykazuje vlastnosti antisociálního chování.
Jedna z vlastností jedince,
který vykazuje antisociální chování,
je sebestřednost nebo zahleděnost do sebe.
Je zcela jasně vidět,
že o oběti a její rodině téměř vůbec nemluví.
Z toho, co jsem viděla a slyšela, si nejsem jistá,
jestli si uvědomuje a chápe,
že dcery oběti měly tak náročné dětství jen kvůli ní.
Jak se můžete omluvit za to,
že jste někoho připravili o milovanou osobu?
Jak to mám udělat?
Třeba se budu muset naučit
samá to složitá slovíčka, aby lidi mou omluvu přijali.
Je mi líto, že musely vyrůstat bez otce.
Ale podle mě jsou činy mocnější než slova.
Před 25 lety jsem byla opilá a zfetovaná kráva.
Na nikom mi nezáleželo.
Ale už dávno taková nejsem.
Musím svými činy dokázat,
že jsem se poučila a snažím se změnit.
Přála bych rodině oběti,
aby i navzdory mému zrůdnému činu jednou došla klidu.
Přála bych si, aby i zbývající členové mojí rodiny
došli přes všechny ty hrůzy klidu.
Ale to se nestane, dokud nedojdu klidu já.
Snažím se, co to jde.
A chci, aby to moje činy odrážely.
Překlad titulků: Michael Novotný