Thanksgivingkvelden i 1999 gjorde jeg noe i stor uvitenhet
mot noen som ikke fortjente det.
Jeg lot sinnet mitt bli til raseri.
ÅPEN
Men sånn er jeg ikke lenger.
I USA SONER DRAPSDØMTE I SNITT 60 % AV DOMMEN I FENGSEL
INNSATTE MÅ VISE ANGER OG ENDRINGSVILJE FOR Å BLI VURDERT FOR PRØVELØSLATELSE
DETTE ER HISTORIEN OM INNSATT #31472
Jeg har måttet gjenoppleve den kvelden i nesten 24 år.
Jeg vet virkelig ikke hva det var som utløste dette hos meg
men jeg mener at jeg burde bli løslatt.
Jeg er overhodet ikke i nærheten av være så voldelig som jeg var da.
Alle mennesker kan bli farlige.
Folk sier at du er et uhyre.
Jeg sier ikke at jeg er uskyldig.
Jeg drepte nettopp en fyr med overlegg.
Da jeg vokste opp, lurte jeg alltid på hvordan livet hadde vært med pappa.
Hvor annerledes alt ville ha vært.
Få det kameraet vekk! Hei!
Han var den jeg kunne ringe uansett hva det var, og så stilte han opp.
Hadde pappa vært her, hadde vi vært bestevenner.
Det fins ingen unnskyldning for det Michael Highley gjorde.
Om det var dop, psykisk sykdom eller en kombinasjon av begge,
så fins det ingen unnskyldning for å ha drept faren min.
MONTANA DELSTATSFENGSEL
Siden jeg har vært buret inne i nesten et kvart århundre,
så har jeg vært nødt til å tenke nøye over meg selv og livet mitt.
Og jeg forstår fortsatt ikke hvorfor jeg reagerte som jeg gjorde.
Vi setter denne på deg.
I ÅR 2000 BLE HIGHLEY DØMT TIL 60 ÅRS FENGSEL I RETTEN I MONTANA
FOR Å HA KNIVSTUKKET OG DREPT 33 ÅR GAMLE PAUL HARRIS
Mange vanskelige følelser dukker opp når jeg tenker tilbake til den dagen.
Det var ikke noe jeg hadde planlagt. Livet mitt skulle ha blitt mye bedre.
Jeg vokste opp i en forstad sør i Chicago
og bodde sammen med min mor, bestemor og bestefar,
samt et par søsken.
Det eneste jeg visste om pappa, var at han var i marineinfanteriet.
Det eneste jeg husker av ham,
var at jeg så ham sette seg inn i bilen, kjøre ut og dra bort.
Jeg begynte å drikke da jeg var sju eller åtte år gammel.
En av vennene mine i oppveksten var del av en lokal gjeng.
Han og vennene hans kom alltid
med 12-pakninger med øl og flasker med whisky. Og...
Innen jeg fylte ni var jeg vel blitt helt og holdent alkoholiker.
Når jeg var beruset, klarte jeg å dekke over noe av forvirringen
og sinnet som jeg bar på.
Det hjalp meg med å skjule noen
personlige detaljer om meg selv jeg ikke ville ta stilling til.
SOM BARN I CHICAGO BLE HIGHLEY DEL AV LOKALE GATEGJENGER
Det var et eksempel på å prøve å passe inn
og forsikre meg om at jeg hadde folk jeg kunne kalle venner.
Jeg ble helt klart utsatt for mye vold.
Jeg var en hissigpropp, og jeg bar på mye sinne.
Ble jeg sint på noen, prøvde jeg å banke vedkommende.
Jeg slo og sparket, skallet ned folk.
Sånn beviste man at man var en av guttene.
I 1985 GIFTET HIGHLEYS MOR SEG PÅ NYTT OG FAMILIEN FLYTTET TIL MISSOULA I MONTANA
Da vi hadde flyttet til Montana, skulle jeg jobbe for stefaren min,
men han betalte meg ikke.
Derfor bestemte jeg meg for å ta igjen ved å stjele noen gevær.
Jeg kjente til noen som ville kjøpe dem for kontanter og dop.
Men noen av dem jeg handlet med,
leverte inn noen av jaktgeværene til politiet.
Da ble jeg arrestert.
Og det var begynnelsen på...
...fengselslivet.
FRA HAN VAR 15 TIL HAN VAR 29 BLE HIGHLEY GJENTATTE GANGER FENGSLET
FOR RUSMISBRUK, VÅPENBESITTELSE OG BRUDD PÅ PRØVELØSLATELSESREGLENE
Fengselet ble ikke den læringsopplevelsen jeg tror de ville gjøre det til,
og selv om jeg satt i fengsel, var jeg fortsatt ruset.
I 1999 VAR HIGHLEY 29 ÅR GAMMEL OG BLE PRØVELØSLATT
BETINGELSEN VAR AT HAN IKKE SKULLE DRIKKE ALKOHOL ELLER GÅ PÅ BAR
Da jeg kom ut av fengsel
hadde jeg begravd problemene med følelsene mine dypt nok inni meg
til at jeg ikke tenkte på dem,
og hovedbekymringen min var hvor min nesten 12-pakning skulle komme fra.
Hvor det neste kvarte grammet kom fra.
Ingen skulle fortelle meg at jeg ikke fikk lov.
Derfor fortsatte jeg å drikke, fortsatte å bli høy.
Dessverre var ikke det en veldig god innstilling å ha.
Det gjorde meg bare enda mer til en tikkende bombe.
FIRE MÅNEDER ETTER LØSLATELSEN FORTSATTE HIGHLEY Å DRIKKE
OG BESØKE BARER I MISSOULA
Kvelden før thanksgiving i 1999 syklet jeg til den lokale baren.
Jeg tok med sykkelen inn og satte den i hjørnet.
En gammel bekjent av meg, Mr. Harris, sa at han kunne holde et øye med den.
Da sa jeg at jeg skulle spille biljard,
og det var vel i bunn og grunn begynnelsen på en kveld som gikk skeis.
En av bartenderne kom bort til meg og beskyldte meg for å være
en av flere han mistenkte hadde gått inn bak baren
en kveld eller to før og tatt penger
fra tipsbeholderen deres.
Sinnet boblet raskt opp i meg.
Skulle han beskylde meg for noe, måtte han være sikker på at jeg hadde gjort det.
Jeg var ikke ukontrollerbart sint, men det var ikke langt unna.
Jeg vet ikke nøyaktig hvor lang tid det gikk,
men bartenderen fikk oppmerksomheten min og sa:
"Unnskyld. Den som tok pengene, har tilstått."
Jeg klarte ikke å legge fra meg at jeg ble beskyldt for noe jeg ikke hadde gjort.
Jeg drakk videre.
Jeg tenkte over det.
Og da jeg så opp, så jeg at sykkelen var borte.
Da begynte jeg virkelig å koke av sinne med en eneste gang.
Jeg spurte Mr. Harris hvor sykkelen var.
Og så dytta jeg ham i skuldra.
Han snudde seg, så på meg og sa:
"Selv om jeg visste hvor den var, hadde jeg ikke sagt det." Og...
Det var det.
Da gikk jeg fra å være sint til å bli fullstendig rasende.
Jeg husker at bartenderen sa: "Ta det utenfor."
Jeg husker at Mr. Harris kom ut av baren og gikk over gata.
Så fort han kom nær nok, så knivstakk jeg ham tre ganger.
HIGHLEY STAKK UMIDDELBART FRA ÅSTEDET
DA AMBULANSEN KOM, VAR PAUL HARRIS ALLEREDE DØD
Jeg forstår fortsatt ikke hva det var som utløste dette hos meg.
Jeg klarer ikke å tenke meg hva som for gjennom hodet mitt, engang.
DAGEN ETTER BLE HIGHLEY ARRESTERT OG SIKTET FOR FORSETTLIG DRAP
Det hadde Michael for vane i livet.
Han ble sint og gjorde noe.
Og han tenkte ikke over det før etter at han hadde gjort det.
Jeg forsto det ikke.
Jeg heter Carol, og jeg er Michael Highleys mor.
Da Michael var yngre, så drakk han hele tiden.
Og han drev med dop.
Men det skjønte jeg ikke, for han drev ikke med det her.
Da jeg kom hjem, kom han til middag.
Og så spurte han om han kunne dra ut og leke med vennene.
Men det han faktisk gjorde, var å dra til en doplanger.
Hvis han havnet i trøbbel, var det alltid "kjemp eller flykt" for Michael.
En gang fulgte en doplanger etter ham hjem.
Det var nok fordi han skyldte doplangeren penger.
Og så hentet han søsterens .22-gevær.
Stakk geværet ut av vinduet og skjøt ham.
DOPLANGEREN OVERLEVDE, MEN HIGHLEY BLE TILTALT FOR SKYTINGEN
HIGHLEY SLAPP UNNA FENGSEL
DA CAROL TOK MED FAMILIEN OG FLYTTET FRA CHICAGO TIL MONTANA I 1985
Jeg tenkte at ting ville ordne seg hvis jeg fikk ham vekk fra disse omgivelsene.
Men uansett hva vi sa eller gjorde,
var det på en måte som om det ikke festet seg hos ham.
Det gikk bare inn det ene øret og ut det andre.
Men så var det dette sinnet.
Jeg tok ham med til legen for å finne ut hvorfor han eksploderte.
Alle prøvde å sette fingeren på det, men ingen forsto hva som skjedde.
Derfor sa jeg alltid til Michael
at han skulle tenke før han gjorde noe. At han måtte snu seg og gå.
Men han hørte ikke etter.
Og derfor skjedde denne siste hendelsen med kniven.
KORT TID ETTER KNIVSTIKKINGEN AV PAUL HARRIS
KOM POLITIET HJEM TIL CAROL FOR Å ARRESTERE HIGHLEY
Da jeg fant ut personen som Michael knivstakk hadde dødd,
tenkte jeg: "Dette er ikke noe jeg kan få ham ut av."
Jeg vet ikke hvorfor han var så sint.
Jeg tror aldri at han klarte å tenke gjennom noe
eller følgene av det før han gjorde det.
HIGHLEY ERKLÆRTE SEG SKYLDIG I DRAPET PÅ PAUL HARRIS
DEN 10. AUGUST 2000 MØTTE HAN I RETTEN FOR Å FÅ SIN DOM
Slike saker er alltid tragiske.
TINGHUS
Man skulle kunne løse uoverensstemmelser annerledes. Men nå hadde noen dødd.
Jeg heter John W. Larson og er dommer i Montana.
Jeg var aktor for påtalemyndigheten i saken mot Michael Highley.
HIGHLEY HADDE ALT VÆRT I DOMMER LARSONS RETTSSAL
FLERE GANGER DE SISTE 6 ÅRENE
TIL TROSS FOR TIDLIGERE TILTALER FOR INNBRUDD, VÅPENBESITTELSE
OG FLERE BRUDD PÅ PRØVELØSLATELSESREGLER, HADDE HIGHLEY UNNGÅTT FENGSEL
LIKHET
Fengsel er generelt en siste utvei.
Vi må gi dem en mulighet til å endre livet.
Man kastes ikke tilbake i fengsel for alt man gjør.
Men Highley hadde fått mange sjanser, og det må stoppe et sted.
Mr. Highley hadde hatt nok mulighet til å forandre seg,
men han hadde voldelige tendenser.
Og til syvende og sist ble noen knivstukket til døde.
Når det fins slike bevis, må vi forsikre oss om at alle andre blir beskyttet.
RETTFERDIGHET
DEN 10. AUGUST I ÅR 2000
DØMTE DOMMER LARSON HIGHLEY TIL 60 ÅRS FENGSEL FOR DRAPET PÅ PAUL HARRIS
Highley fikk en passende straffeutmåling.
I den lå det nok straff uten at det var ekstremt.
Han kunne rehabiliteres.
FRIHET - LIKHET - RETTFERDIGHET
I HIGHLEYS DOM INNGIKK
EN KLAUSUL OM PRØVELØSLATELSE ETTER 15 ÅR I FENGSEL
Kravet var at før han kunne vurderes for prøveløslatelse,
så måtte han fullføre rehabiliteringsprogram
både for stoffavhengighet og psykisk helse.
Highley måtte utnytte seg av dommen
og bruke mulighetene til å forandre seg.
HIGHLEY HAR NÅ SITTET FENGSLET I 24 ÅR
De første årene i fengsel var veldig tøffe.
Jeg stengte helt ned psykisk.
Jeg ville ikke tenke på hva det var som fikk meg hit.
Det var vel det eneste jeg gjorde de første årene.
Men jeg hadde kommet dit
at jeg prøvde å gjøre endringer i livet.
Da jeg hørte homofile
som prøvde å fortelle om hvor annerledes ting var i verden nå,
hvordan alt er så mye mer akseptert...
I 2016 kom jeg ut som transkjønnet.
Med tanke på psyken har jeg aldri sett meg tilbake.
Det har hjulpet meg å komme meg videre fra den jeg var i 1999.
18 ÅR ETTER DOMMEN FOR DRAPET PÅ PAUL HARRIS
BEGYNTE HIGHLEY PROSESSEN MED EN OVERGANG
HUN BRUKER NÅ PRONOMENENE HUN/HENNE
OG HAR BYTTET NAVN TIL EZDETH
Jeg skulle ha sett dette i øynene for lenge siden.
Men et menneske måtte dø,
og jeg måtte sendes i fengsel for nesten hele resten av mitt liv
for at jeg skulle kunne innse at måten jeg møtte verden på,
ikke var et liv jeg burde leve.
Det fikk meg til å revurdere alt jeg hadde gjort i livet.
Det hjalp meg...
med å innse at jeg ikke skulle ha skammet meg over den jeg var.
Jeg begynte å gå med dameklær da jeg var ganske liten.
Det var rett etter at faren min hadde dratt.
Jeg gjorde mye for å prøve å undertrykke det, fordi...
Måten samfunnet så på folk som var transkjønnede på den tiden...
Det var ikke i nærheten av å være sosialt akseptert.
Og jeg hadde blitt tatt på fersken noen ganger i dameundertøy
da jeg gikk på ungdomsskolen.
De tok meg på fersken i guttegarderoben i dameundertøy.
Jeg hadde gymshortsen rundt anklene, og...
De lo av meg og gjorde narr av meg, og...
Ja. Det var traumatiserende.
Jeg prøvde å tilpasse meg mannens verden mens jeg følte meg annerledes inni meg.
Jeg bearbeidet det ikke særlig bra.
Jeg taklet det ved å drikke hele tida.
Jeg prøvde å selvmedisinere meg slik at jeg skulle glemme det.
Når jeg var full kunne jeg takle de negative tankene jeg hadde om meg selv.
Derfor fortsatte jeg å drikke og å bli høy.
Det var mye voldsbruk.
Jeg har aldri vært så lykkelig som etter at jeg kom ut som transkjønnet.
HIGHLEY KUNNE FØRST SØKE OM PRØVELØSLATELSE I 2011
SIDEN HAR HUN BLITT NEKTET DET 6 GANGER
Jeg har søkt om prøveløslatelse
siden jeg aldri har vært så lysten på rehabilitering
siden jeg tok avgjørelsen om å bare godta at jeg er sånn som jeg er.
Nå heter jeg Ezdeth Antinua Highley.
Du kan like meg eller ikke. Jeg må leve med meg selv, ikke deg.
I 2022 INFORMERTE STYRESMAKTENE PAUL HARRIS' FAMILIE
OM HIGHLEYS NAVNEENDRING,
MEN DE BLE IKKE UMIDDELBART FORTALT AT DET VAR DEL AV HENNES OVERGANG
Vi fikk et varsel om at Michael Highley ønsket å endre navn.
De sa hva han ville endre navn til.
Jeg fikk damen på telefonen til å stave det for meg,
og det var E-Z-D-E-T-H. "Easy Death", sa jeg.
Jeg ble sjokkert.
Det er et slag i trynet for offerets familie
når det ser ut til at han heter det.
Da de fortalte oss
at Highley ville gjennomføre så mye av overgangen han kunne i fengsel...
Jeg vet ikke. Det er mye å bearbeide og prøve å forstå.
Og det er det helt sikkert for ham også, inni ham.
Med følelsene hans.
LESLIE OG FAMILIEN BRUKER FORTSATT NAVNET OG PRONOMENENE
HIGHLEY HADDE DA HAN DREPTE PAUL
Paul var kjempemorsom i oppveksten. En liten spilloppmaker.
Vi måtte alltid følge med på ham,
sånn at vi ikke havna i trøbbel og ble del av bøllestrekene.
Han var morsom å ha rundt seg. En god bror.
Sent på 90-tallet bodde Paul i Missoula.
Han møtte kjæresten Tracy i 97 eller noe sånt.
Så fikk de tvillinger, to jenter. De ble født i 1999.
Han gledet seg sånn til å bli far.
Det er ulykksalig at han måtte dø og aldri fikk muligheten til det.
Jeg er ikke sikker på hvorfor Highley ville knivstikke broren min.
Men det var jo denne krangelen om denne sykkelen.
Paul sa til vennen: "Legg den på lasteplanet ditt."
"Det blir gøy å se ham si: 'Hvor er sykkelen min?'"
Det var bare en enkel spøk som gikk galt.
Du sliter med ganske alvorlige sinnemestringsproblemer
hvis du må knivstikke noen på grunn av en sykkel, som ikke var stjålet, engang.
Highley har søkt om prøveløslatelse flere ganger.
Men når du tar en annens liv,
så bør du tilbringe resten av livet i fengsel.
På siste prøveløslatelseshøring via video,
sa Highley at han følte seg som en kvinne,
og at det kanskje var der noe av sinnet og raseriet stammet fra.
Det er vanskelig å si hva man føler om det.
Jeg har medfølelse for folk som har det sånn i livet.
Men han drepte noen på voldsomt vis,
og det forsvinner ikke bare fordi du endrer navn.
Det er mye mer som bidrar til Ezdeths adferd enn bare kjønnsidentiteten.
Det gir oss en kontekst for noen av tingene hun gjennomgikk
og noen av tingene hun slet med.
Men de fleste med kjønnsidentitets- utfordringer dreper ikke andre.
Jeg heter Laura Kirsch og er klinisk rettspsykiater i Montana.
Mitt hovedvirke er evalueringer av tiltalte i rettsvesenet i Montana.
LAURA KIRSCH HAR VURDERT HIGHLEYS SAK OG OMSTENDIGHETENE I LIVET HENNES
FØR HUN BLE FENGSLET
Menneskelig adferd er vanskelig å analysere og inndele.
Grunnen til at noen gjør noe er sammensatt av så mange variabler
som er del av et menneskets indre, men også del av selve situasjonen.
Noen som drev mye av adferden hennes på den tiden
var ting som sinne, rusmisbruk
og antisosial personlighetsforstyrrelse.
Har det noe med kjønnsidentiteten å gjøre? Antakeligvis.
Men å kunne koble kjønnsidentiteten direkte til drapet
er nok helt umulig å få til.
Basert på det jeg har lest
høres det ut som om hun hadde en ganske asosial og kriminell barndom.
Når man har et menneske som kanskje ikke har som utgangspunkt
at de klarer å styre følelsene sine særlig,
som da vokser opp i omgivelser der de ikke får den hjelpen de trenger med det,
så kan det føre til voldsbruk
som problemløsning eller for at hun skal kunne uttrykke seg.
Men det gir ingen unnskyldning eller rettferdiggjørelse av adferden.
Jeg har aldri vært så lykkelig som etter at jeg kom ut som transkjønnet.
Det ga meg en godfølelse i kroppen jeg aldri hadde hatt før.
Det som fikk meg til å bestemme meg for å ta tak i problemene mine,
var at jeg husket tilfredsheten
og friheten jeg følte
hver gang jeg hadde vært i kjelleren ikledd kjole og høye hæler.
Jeg hadde bestemt meg for at jeg ikke brydde meg om hva folk tenkte mer.
Men et menneske måtte dø,
og jeg måtte i fengsel i nesten
resten av livet mitt for å innse at min måte å takle verden på
ikke var sånn jeg burde ha levd.
Livet mitt skulle ha vært så mye bedre.
Et av karaktertrekkene man svært ofte ser med asosial personlighetsforstyrrelse
er en slags selvopptatthet eller selvabsorbering.
Det var slående hvor selvfokusert hun var i det meste av materialet.
Så det er mulig at mye av adferden kom av asosial personlighetsforstyrrelse.
Det er slående at hun fokuserte så mye på seg selv,
mens hun snakket så lite om offeret og offerets familie.
Hvis Ezdeth vil ha en bedre mulighet til å prøveløslates senere,
må hun vise oppriktig anger for det hun har gjort.
En del av reisen hennes handler om å innarbeide
det å kunne forstå innvirkningen adferden hadde på offerets familie.
På døtrene hans, som har møtt mange hindringer i livet uten en far.
Det går ikke helt tydelig fram i det jeg har sett og hørt
at hun anerkjenner og forstår
at hun spilte en stor rolle i den vanskelige barndommen deres.
Jeg har noen bilder av min bror Paul Harris.
TØFF FYR!!
Noen av disse har niesen min Madison aldri sett før.
Da Paul døde, visste vi ikke hva som ville skje med jentene.
Jeg var alenemor for en femåring og var ikke sikker på
om jeg klarte to spedbarn også, plutselig ha tre barn og være alenemor.
Nå mener jeg at jeg bare burde ha fått det til å fungere.
ETTER AT PAUL HARRIS DØDE, SLET KJÆRESTEN MED Å KLARE SEG
DE TO DØTRENE DERES BLE SATT UNDER BARNEVERNETS OMSORG
FRAM TIL FAMILIEMEDLEMMER KUNNE TA SEG AV DEM
Dette er nok det første bildet jeg så av dere jenter.
Se, så små dere er. Ser dere hvem som er hvem?
Ja, det er Brianna. Det mørke håret.
Etter at pappa døde, var mamma både inne og ut av bildet,
og tvillingsøsteren min og jeg gikk inn og ut av institusjoner i årevis.
På grunn av Michael Highley var jeg omgitt av dop, misbruk,
omsorgssvikt og slike ting under oppveksten.
Jeg husker at jeg tenkte at jeg ville ha gitt alt for å få en vanlig familie.
Det gjør meg sint at vi ikke fikk sjansen til det
på grunn av et annet menneskes valg.
Hadde han levd nå,
så hadde ting vært annerledes.
Men jeg er bare takknemlig for den familien vi faktisk har,
og at de kom til for å hjelpe, fordi...
Etter alt vi gjennomgikk som barn...
...så tror jeg at vi har klart oss ganske bra.
Det spiller ingen rolle om Michael Highley har endret seg eller ei.
Om hvorvidt han slet med psykisk sykdom eller rusmisbruk.
Det fins ingen unnskyldning for å drepe faren min.
MADDIE HAR DELTATT OG TATT ORDET VED FLERE PRØVELØSLATELSESHØRINGER
Jeg fikk ikke lang tid på meg.
De spurte bare om hvorfor jeg mente at han ikke burde prøveløslates.
Og jeg sa: "Fordi han tok faren min fra familien vår."
Jeg mener at han skal sone straffen han fikk for drapet.
I alle fremtidige høringer
vil mitt vitnemål være at han ikke bør prøveløslates.
Det føles forferdelig. Noen ringer deg og forteller deg at sønnen din er død.
Alle mødres største frykt er å miste et barn.
Men jeg har tilgitt Highley.
Du kan ikke bære med deg sånt, for det gjør mer vondt for deg enn noen annen.
Jeg heter Cheryl, og jeg er Paul Harris' mor.
Jeg tenker alltid gjennom det igjen og igjen.
Hva om Paul aldri flytta sykkelen? Hadde han fortsatt vært her da?
Hvis det ikke var for den ene tingen.
Det er så mange ulike parametere
som vi kan ta inn for å prøve å finne mening i noe som skjedde.
Men stol på meg. Jeg har gjennomgått titusener av dem,
og det hjelper ikke.
Ingenting jeg sier eller gjør kan få sønnen min tilbake. Ingenting.
Derfor bestemte jeg meg for å tilgi ham,
og i det minste gi ham en mulighet til å forandre seg.
UNDER DEN FØRSTE DOMSSLUTNINGEN
BA CHERYL OM Å FÅ SI NOE TIL STØTTE FOR HIGHLEY
Jeg ba om at Michaels straff skulle reduseres.
Jeg ville ikke straffe ham, låse ham inne og la ham være der for alltid.
Jeg spurte om han ville få skolegang.
Jeg prøvde å finne noe positivt ved at han skulle være i fengsel,
der han kunne ta ulike fag og...
Noe som hjalp ham.
Jeg er glad for at Michael Highley forandrer seg.
Han lærer på den vanskelige måten.
Men han har sluttet fred med å være transkjønnet,
og det er nok tøft for ham
å være i fengsel å prøve å gjøre slike endringer og finne svar.
Jeg håper at han kommer ut av fengsel og kan få leve det livet alle fortjener.
Jeg ønsker ham alt godt i livet,
men da må han gjøre en innsats selv.
Alt jeg har gjort de siste 13 årene
har vært for å forbedre meg, men jeg er fortsatt ikke ferdig.
Jeg burde aldri ha gjort offeret mitt
til nettopp det, et offer.
Men jeg tenker hele tiden på mora hans og barna hans,
og det betyr veldig mye for meg å høre at hun har tilgitt meg.
Hun må være en sterk kvinne, som kan si noe sånt.
FIRE MÅNEDER ETTER DET FØRSTE INTERVJUET MED EZDETH HIGHLEY
GIKK HUN MED PÅ Å SVARE PÅ FLERE SPØRSMÅL
Å forsone meg med det jeg har gjort
thanksgivingkvelden i 1999 har tatt meg veldig lang tid.
Men det er ikke den jeg er lenger.
LAVSIKKERHETSFENGSEL
Overgangen har hjulpet meg med å holde fokus på rehabilitering,
siden det gir meg noe å strekke meg etter.
Nå er jeg bare noen steg unna å bli den jeg alltid har hatt lyst til å være.
Jeg er en kvinne fanget i en mannskropp.
Jeg er ikke Michael Highley.
Jeg heter Ezdeth.
Highley har blitt vurdert for prøveløslatelse flere ganger.
Når du tar en annens liv, mener jeg at du skal tilbringe resten av livet i fengsel.
Da de fortalte oss hva han ville skifte navn til,
fikk jeg damen på telefonen til å stave det for meg.
Det var E-Z-D-E-T-H. "Easy Death", sa jeg.
Jeg ble sjokkert. Det er et slag i trynet
for offerets familie, når det ser sånn ut og det er det navnet hans er.
Jeg er lei for at hun oppfatter det slik,
og jeg håper virkelig at hun er fordomsfri nok
til å gi meg mulighet til å bevise
at det ikke var ment som et slag i trynet på familien hennes.
Da jeg fant navnet,
var det en fiktiv figur i et rollespill, som hadde...
...egenskaper jeg satte pris på.
Hun prøvde alltid å håndtere situasjoner gjennom å kommunisere.
Hun prøvde alltid å finne en balanse.
Det er ikke meningen at det skal bety noe
for noen andre enn meg selv.
Det som slår meg i alt jeg har lest og sett om Ezdeth,
er at hun har flere tegn på asosial personlighetsforstyrrelse.
Et av kjennetegnene man oftest ser innen asosial personlighetsforstyrrelse,
er en type selvsentrerthet og en selvabsorpsjon.
Det er slående at hun har snakket så lite om offeret og offerets familie.
Og det går ikke helt klart fram ut fra det jeg har sett og hørt
at hun anerkjenner og forstår
at hun var en avgjørende faktor for døtrenes vanskelige barndom.
Hvordan sier man unnskyld for
å ha tatt fra noen den de er glad i?
Hvordan sier man unnskyld?
Kanskje det jeg må gjøre,
er å lære meg noen flotte ord som folk godtar.
Jeg beklager at de måtte vokse opp uten faren.
Men for meg viser man best hva man mener gjennom handling, ikke ord.
For 25 år siden var jeg en fordrukken drittsekk av en rusmisbruker.
Alt handlet om meg. Og sånn er jeg ikke lenger.
Det er handlingene dine som må bevise
at du har lært, at du prøver å forandre deg.
Jeg vil gjerne at offerets familie
skal slutte fred med ugjerningen jeg stelte i stand.
Jeg vil at de gjenværende familiemedlemmene
jeg selv har, skal slutte fred med alt dette tullet.
Og ingen andre får fred før jeg får det.
Og jeg gjør mitt beste.
Det er det jeg vil at handlingene mine skal vise.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen