Otan täyden vastuun siitä, millaiseksi elämäni muotoutui.
Kaikki puhuvat aina siitä, miten epäreilu maailma on.
Kukaan ei ole väittänyt, että elämä on reilua.
Se pitää vain hyväksyä.
On ihan turha katkeroitua siitä.
Sellaista elämä on.
KUOLEMANRANGAISTUS OTETTIIN USA:SSA TAAS KÄYTTÖÖN 1976
SEN JÄLKEEN YLI 8 000 IHMISTÄ ON TUOMITTU KUOLEMAAN
JAKSO KERTOO KUOLEMAANTUOMITUSTA VANGISTA #322534
Olen James Robertson, 54 vuotta.
Olen ollut vankilassa 37 vuotta.
Alkuperäinen tuomioni päättyi jo 80-luvun lopulla.
Sain tukun muita tuomioita.
En edes tiedä niiden pituutta. Jotain sata vuotta kai.
Lopulta sanoin:
"Paskat, menen kuolemanselliin."
NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Ammuin ensin kerran -
ja sitten lähempää toisen.
Häntä ammuttiin poskeen. Luoti pysähtyi leukaan.
Jahtasin häntä pöydän taa ja puukotin häntä noin 25 kertaa.
En voinut uskoa, että tapoin jonkun.
En kadu sitä.
Hän alkoi puukottaa miestä sohvalla.
TARKOITUS PYHITTÄÄ KEINOT
FLORIDAN VALTIONVANKILA BRADFORD COUNTY
VUONNA 2008 JAMES ROBERTSON KURISTI FRANK HARTIN KUOLIAAKSI
HÄNEN MOTIIVINSA ON YHÄ KIISTANALAINEN
Elin hyvän lapsuuden.
Asuin ensimmäiset 12 vuotta Orlandon itäpuolella.
Se oli tavallaan...
Se oli...
Seutu oli silloin melkein maaseutua,
vaikka se oli aivan kaupungin liepeillä.
Minun mielestäni -
edustimme alempaa keskiluokkaa.
Olen asunut valkoisten asuttamilla seuduilla.
Olen asunut monietnisillä seuduilla.
Kävin valkoisten koulua -
ja mustien koulua.
Olen nähnyt kaiken.
Jätin koulun monesti väliin.
Lintsasin usein.
Se oli hienoa.
Oli hienoa norkoilla, käyttää huumeita -
ja juhlia kavereiden kanssa.
Poltin paljon pilveä.
Otin muutakin. Happoa, PCP:tä.
Käytin rauhoittavia lääkkeitä ja kokaiinia.
Jouduin ekaa kertaa putkaan 12-vuotiaana.
Varastelin lasten tavoin polkupyöriä -
ja muuta vastaavaa.
Olin 16-vuotias, roikuin kaduilla -
ja etsin paikkoja, joihin voisin murtautua -
tai jotain.
Saadakseni rahaa aineisiin.
Taloani vastapäätä oli pieni liike.
Olin jo murtautunut sinne ja varastanut stereot.
Vaihdoin ne aineisiin. Sain huumeita.
Palasin paikalle varastamaan kaiuttimet.
Vartijat nappasivat minut.
Jouduin painimaan heidän kanssaan,
ja sukassani piti olla veitsi.
Yritin puukottaa heitä, jotta pääsisin pakoon,
mutta en onnistunut molemmat niskassani.
Siksi jouduin vankilaan.
ROBERTSONIN TÄYTETTYÄ 17 VUOTTA HÄNET VANGITTIIN MURROSTA,
PAHOINPITELYSTÄ JA VIRANOMAISILTA PAKENEMISESTA
Alkuperäinen tuomio oli kymmenen vuotta.
Sitten...
Jotain tapahtui.
Olin Cross Cityn vankilassa,
ja joku tapettiin.
En tappanut häntä. Jotkut muut tappoivat.
Sain siitä 15 vuoden tuomion.
Yritin paeta.
Menin pihalle ja potkaisin vartijaa.
Yritin viedä hänen aseensa.
TUOMIO
PAKOYRITYS: 8 VUOTTA
VIRANOMAISEN PAHOINPITELY: 5 VUOTTA
Siinä vaiheessa -
asenteeni oli aika uhmakas.
Sain paljon linnaa.
Puukotin muita ja vastaavaa.
HUUSI: "PANE PUUKKO POIS, CHICKEN HEAD!"
JEANNIE MAKASI 1-5-14:N EDESSÄ VERILAMMIKOSSA.
KÄVI KIMPPUUNI NUKKUESSANI JA PUUKOTTI MINUA.
LATTIA OLI VEREN PEITOSSA.
Jouduin tappeluihin kaiken aikaa.
Osallistuin mellakkaan ja muuta.
Kaikkea paskaa, mitä sitten liioiteltiin.
"Kamalaa, osallistuit mellakkaan!"
Mitä muutakaan voi odottaa?
Juuri tuollaista -
vankilassa odottaakin käyvän.
Se on vankila.
Vankilassa on pahoja ihmisiä.
Tietenkin tuollaista tapahtuu.
Mutta minä olen muka rettelöitsijä ja paha mies.
Minut määrättiin pitkäaikaiseen valvontaan -
ja lukittiin selliini.
Minulta vietiin kaikki.
Televisio, omaisuuteni.
Se on kidutusta. ERISTÄMINEN
VANKI ERISTETÄÄN MUISTA VANGEISTA
SÄÄNNÖT
ERISTYKSESSÄ 23 TUNTIA PÄIVÄSSÄ
VIIKOITTAINEN LIIKUNTA: 6 TUNTIA
Koko päivä kuluu sellissä.
Pari kertaa viikossa pääsee ulos -
pariksi tunniksi pieneen häkkiin.
Siinä menettää elämänhalunsa.
Ei pääse näkemään aurinkoa.
Joka päivä on nöyryytystä.
Vartijat nöyryyttävät koko ajan. Vankeja kohdellaan kuin paskaa.
Kuin loisia tai jotakin.
Älytöntä, koska ne mulkut, joista he pitävät, ovat loisia.
FLORIDAN VANKEINHOITOLAITOS VANGIN SISÄISET SIIRROT
Eristyslautakunta ottaa aina esiin jotain,
mitä on tehnyt 80- tai 90-luvulla.
"Sinulla on huono menneisyys."
"Miten se tähän liittyy?"
"Sellainen rekisterisi on. Siksi sitä sanotaan rekisteriksi."
Sitä käytettiin tekosyynä eristämiselle.
Kaikkia vankeja ei kohdella samoin.
Jotkut vangit päästetään pois osastolta.
Tiedättekö?
Joutuu istumaan sellissä koko päivän.
Se on epäinhimillistä. Hullua.
Joku pannaan selliin -
ja häneltä viedään kaikki oikeudet vuosien ajaksi.
Samalla kaikki muut pääsevät eristyksestä.
He takertuivat kaikkiin tekosyihin pitääkseen minut eristyksessä.
Mihin vain.
Lopulta suutuin ja sanoin tappavani jonkun. Se oli harkittua. Halusin kuolemanselliin.
VUONNA 2008 JAMES ROBERTSON
SIIRRETTIIN JAETTUUN ERISTYSSELLIIN - FRANK HARTIN KANSSA
Sanoin tappavani sellitoverini.
Uskoin päihittäväni hänet tappelussa.
Hän oli lastenahdistelija.
Enkä halunnut lastenahdistelijaa selliini.
SIVEETÖN TEKO LAPSEN LÄSNÄ OLLESSA
Tekoni oli harkittu. Alusta alkaen.
Odotin vartijan kulkevan ohi.
Minulla oli noin 25 minuuttia aikaa.
Tönäisin häntä ja herätin hänet.
Minulla oli sukkia.
Sanoin: "Sidonko sinut vai tapanko sinut?"
Hän sanoi: "Älä tee kumpaakaan."
Aloin tapella hänen kanssaan.
Päihitin ja kuristin hänet.
Siihen kului...
En minä tiedä. Viisi kuusi minuuttia.
Ehkä neljä minuuttia. En kadu sitä.
Eikö olekin aikamoista?
Lopulta vain sanoin:
"Paskat, menen kuolemanselliin."
Paskat eristyksestä.
Olen kyllästynyt nöyryytyksiin. Paskat.
Katsot minua kuin olisin mielipuoli.
JAMES ROBERTSON SIIRRETTIIN ERISTYKSESTÄ SAMANA PÄIVÄNÄ,
KUN HÄN MURHASI FRANK HARTIN
Tapasin Jamesin monta vuotta sitten,
kun olin töissä eristysosastolla.
Huomasin hänet, koska hän näytti vihaiselta.
VANKILAN SAIRAANHOITAJA
Hänestä näki heti,
että hän oli kuin kiehuva painekattila.
Hän ei puhunut muille vangeille,
hän ei puhunut henkilöstölle, ei kenellekään.
Mutta hänen vaikenemisensa oli pelottavaa.
Ja hänen katseensa.
Hän ei katsonut sinua, hän katsoi lävitsesi.
Nimeni on Anne Otwell.
Olen toiminut Charlotten vankilassa vuodesta 1992.
Olen työterveyshoitaja.
Siihen aikaan olin töissä sairasosastolla -
ja hoidin sekä eristettyjä että tavallisia vankeja.
Eristyksessä näkee paljon turhautumista,
paljon vihaa ja itsemurhayrityksiä,
koska vangit on eristetty maailmasta.
Heille ei sallita yhtä monta puhelua -
tai vierailua kuin muille vangeille.
Heillä ei ole vapautta.
Jonkin ajan kuluttua se on liikaa joillekin vangeille.
He nukkuvat suurimman osan ajasta.
Mutta jos käy osastolla yöllä,
he valvovat ja riitelevät keskenään.
Selli selliä vastaan. He jatkavat koko yön.
Eristäminen tuo ihan oman mausteensa soppaan.
Heti siitä lähtien, kun James saapui vankilaan,
hän vastusti vankilan sääntöjä ja määräyksiä.
Hän vastusti eristyksen sääntöjä ja määräyksiä.
Mutta hän halusi kuolemanselliin.
Siellä säännöt ja määräykset ovat hyvin yksinkertaiset.
Hän sieti ne.
Kuolemansellit -
ovat aivan erilaisia kuin eristyssellit.
Kuin pääsisi slummista Beverly Hillsiin.
Vangeilla on oma televisio,
he saavat oman päiväpeitteen.
Ruoka on erilaista. Heillä on hoitajat.
Heillä on tilaa liikkua, ja osastolla on hiljaista.
Voisi kuulla nuppineulankin putoavan.
Ja yllättävää kyllä,
vangit ovat tovereita keskenään.
He ovat samassa liemessä.
Kuolemanselli on heille turvapaikka.
Lisäksi -
he tietävät -
ettei heitä teloiteta huomenna.
He tietävät viettävänsä osastolla ehkä 25 vuotta.
He tietävät, etteivät joudu lähtemään mihinkään.
He ovat tulleet kotiin.
Niin suuri osa heistä ajattelee.
He rakastavat kuolemansellejä.
Joidenkin mukaan James tappoi Frank Hartin -
päästäkseen parempiin oloihin.
Minusta Jamesin kaltaiset vangit ovat narsisteja.
Hän halusi kuolemanselliin -
näyttääkseen muille päässeensä sinne.
Sama asia kuin pääsisi opiskelemaan lääketiedettä.
Hänen mielestään kuolemanselli oli saavutus.
Hän ei halunnut vain televisiota ja parempaa ruokaa,
vaan hän ajatteli narsistisesti,
että hän halusi saavuttaa jotain,
jonka kaikki tulisivat muistamaan.
JEFFERSONIN RANGAISTUSLAITOS
Olen Robert Lynch.
Istuin neljä vuotta yksinäissellissä eristysosastolla.
Eristäminen on minulle tuttua.
ROBERTSONIN ENTINEN SELLITOVERI
Olen istunut monessa vankilassa James Robertsonin kanssa.
Olen melko varma, että tapasimme 80-luvun lopussa -
Sumterin vankilassa.
Tunnen hänet melko hyvin.
En ymmärrä, miksi hän sanoi minua ystäväkseen.
Minusta hän on kusipää.
En kaveeraa hänen kanssaan.
Hän ei ole...
En tajua, miksi hän sanoi,
että olemme kavereita.
Mokasin ja jouduin vankilaan,
mutta pidän aina sanani.
En kiusaa puolustuskyvyttömiä.
Hän ei ajattele samoin.
Hän ajattelee,
että jos hän voi satuttaa toista - ja selvitä siitä, hän tekee sen.
Jos hän ei usko selviävänsä siitä, hän ei tee sitä.
Se on minusta pelkurimaista.
Chicken Headin ongelma on hänen väkivaltaisuutensa.
Hän ratkoo ongelmat puukolla,
vaikka voisi vain hakata toisen.
On turha tappaa tappamisen vuoksi.
Hän reagoi heti -
tarttumalla puukkoon pikkuasioiden takia.
Jamesilla on muitakin ongelmia kuin vankila.
Hänellä oli ongelmia jo aiemmin.
Täällä ne kertaantuivat.
Jos haluaa pois eristyksestä,
pitää vain noudattaa sääntöjä.
Muuta ei tarvita.
Ei vangeilta pyydetä mitään ihmeellistä.
Ei tarvitse tehdä mitään erikoista.
Eristyksessä pitää vain noudattaa sääntöjä -
tietyn aikaa.
Sitten pääsee muiden vankien pariin.
Jos hän väittää, että 80- ja 90-lukujen teot -
aiheuttavat sitä tai tätä,
se on pelkkää puolustelua,
eikä yllätä minua lainkaan.
Täällä voi muuttua paremmaksi tai huonommaksi.
Se riippuu itsestään ja omista valinnoistaan.
Voi valita jäävänsä tänne ikiajoiksi.
Ei tarvitse kuin tökkiä reikiä puukolla -
ja tappaa joku, eikä pääse ikinä pois.
Chicken Head ei tule muuttumaan.
Hän on aina uhka.
Hän on uhka turvallisuudelle.
Hän on uhka muille ihmisille -
ja vaaraksi itselleen.
Jos hän on väsynyt elämään,
ei tarvitse kuin kiivetä yläpedille -
ja sukeltaa pää edellä.
Jos hän on todellakin väsynyt, niin hyppäisi.
Ottaisi partaterän. Kaikki loppuu kertaheitolla.
Niin elämään väsyneet tekevät.
Hän on yhä elossa.
Hän ei ole väsynyt.
Kun James kertoi minulle...
ASIANAJAJA
...haluavansa kuolemantuomion, mietin onnistuuko se.
Voiko kuolemantuomiota anoa? Sellaista ei ollut tapahtunut ennen.
VUONNA 2009 JAMES ROBERTSON SAI SYYTTEEN FRANK HARTIN MURHASTA,
MUTTA HÄN EI SAANUT AUTOMAATTISESTI KUOLEMANTUOMIOTA
SEURAAVAT KOLME VUOTTA -
ROBERTSON VAATI OIKEUSTEITSE PÄÄSYÄ KUOLEMANSELLIIN
Olen Mark Desisto. Robertsonin asianajaja.
LOKAKUU 2012 Hän istuu vieressäni.
Hän on vastaaja tapauksessa 09812F.
"Olen pyytänyt asianajajaani Mark C. Desistoa -
hakemaan minulle tuomiota harkitusta murhasta -
ja kuolemantuomiota."
Olen viides asianajaja.
Hänellä oli neljä jo aiemmin.
Viimeisin asianajaja irtisanoutui, koska heillä oli erimielisyyksiä -
kuolemantuomion hakemisesta.
Asianajajien mukaan hän oli järjissään -
ja hänen kanssaan tuli toimeen.
Hän ei ollut riidanhaluinen tai väkivaltainen.
Hän halusi vain kuolemantuomion,
eikä suostunut kuuntelemaan heitä,
eikä muita vaihtoehtoja ollut.
Ensimmäinen tapaamisemme kesti noin 15 - 20 sekuntia.
Hän oli oikeustalon turvahuoneessa.
Esittelin itseni ja sanoin ajavani hänen asiaansa. Kysyin, oliko totta, että hän halusi kuolemantuomion.
Hän vastasi kyllä. Sanoin ottavani yhteyttä. Tapaaminen oli lyhyt.
En tiennyt, mitä odottaa hänestä.
Mutta hän vaikutti iloiselta, että otin jutun hoitaakseni.
Tiesin kyllä, että Robertson oli viettänyt pitkän ajan eristyksessä.
Muut asiakkaani -
ovat viettäneet eristyksessä enintään 8 - 9 kuukautta.
Kukaan muu kuin Robertson -
ei ole viettänyt lähes koko elämäänsä eristyksessä.
Luulisi sen tekevän hulluksi.
Pakosti se jotenkin vaikuttaa.
Ei siitä ainakaan apua ole.
Moni kyseli minulta heti alkuun,
miksi asiakkaani halusi kuolemantuomion -
ja oliko hän minusta järjissään.
Ennen kuin minut nimitettiin tehtävään,
neljäs asianajaja -
vetosi mielenhäiriöön.
Lain edessä mielenhäiriö määritellään sen mukaan,
ymmärtääkö syytetty tekevänsä väärin -
tehdessään rikoksen.
Floridassa syytetyn mielenterveyden -
tutkii kaksi lääkäriä.
Psykologien ja psykiatrien mukaan Robertson oli terve -
tehdessään rikoksen.
Tuomari oli samaa mieltä kuin lääkärit.
VUONNA 2012 FLORIDAN VANKEINHOITOLAITOS -
MÄÄRÄTTIIN TUTKIMAAN ROBERTSONIN ELÄMÄÄ ENNEN TUOMIOTA
RAPORTTI NÄYTTELI MERKITTÄVÄÄ OSAA,
KUN ROBERTSONIN KOHTALOSTA PÄÄTETTIIN
RAPORTIN LAATI MIKE GOTTFRIED
Kaikilla on tarinansa.
Kaikki tekevät jotain oikein ja jotain väärin.
Raporttia varten tutustuin James Robertsoniin -
ihmisenä enkä vankina.
Raportin lukisivat kaikki tutkinnassa mukana olevat.
FLORIDAN VANKEINHOITOLAITOS
Kerron sen, mitä he eivät tiedä,
eli vangin sosioekonomisen taustan.
Keitä vanhemmat olivat? Mitä koulua hän kävi?
Millainen koulutus hänellä on?
Huumeiden ja alkoholin käyttö. Mielenterveyden hoito.
Siihen raportti pyrkii yhteistyössä vangin kanssa.
Kertomaan tarinan.
Haastattelin James Robertsonia.
Kerroin rehellisesti kuka olin -
ja miksi haastattelin häntä.
Hän halusi tehdä yhteistyötä, eikä käyttäytynyt huonosti.
Hän ei antanut mitään syytä tuntea oloani tukalaksi.
Puhuimme tunnin tai puolitoista.
Väkivalta on osa James Robertsonia,
koska se oli osa hänen kasvatustaan.
LISÄTIEDOT
PERHETAUSTA AVIOLIITOT
Ongelmia äidin ja isän kanssa.
Hän kertoi, että häntä lyötiin johdoilla.
Vanhemmat erosivat ja käyttivät alkoholia.
Ongelmat muhivat pinnan alla.
Ja tietenkin se johtaa -
tähän aiempaan rikosrekisteriin.
Ja rikosrekisteri on pitkä.
Väkivalta on toistuvaa ja alkaa hiljalleen.
12-vuotiaana hän saa tuomion näpistyksestä.
Lasten leikkejä.
Mutta sitten hän tekee murron.
Ja vaikka hänet lähetetään poikakouluun, häntä ei saada kuriin.
Hänen kanssaan ei voi tulla toimeen.
Hän pinnaa ja tappelee.
Kuvio tulee näkyviin.
Ja se seurasi häntä siihen päivään asti, kun hän seisoi tuomarin edessä -
Floridan Orange Countyssa ja sai kymmenen vuoden tuomion.
Mielenkiintoista on, että kun hän sai syytteen,
hän ei ollut täyttänyt vielä edes 17 vuotta.
Olisiko tuomioistuin voinut toimia toisin?
Nuoriso-oikeus pyrkii kuntouttamaan.
Aikuisten tuomioistuin pyrkii usein rankaisemaan.
Tämä oli hänen rangaistuksensa.
Mutta hän kapinoi eikä sopeutunut.
Hän aloitti uuden rikosputken vankilassa.
79 käytösrangaistusta puhuu puolestaan.
Mutta lisäksi on pahoinpitely tappavalla aseella.
Hän oli tuonut aseen vankilaan.
Pahoinpitely, pahoinpitelyn yritys, osallistuminen mellakkaan.
Hän teki lähes kaiken väärin.
Hänet oli vangittu pahimmalla mahdollisella tavalla, eristetty.
Häntä pidettiin telkien takana, mutta se ei hidastanut häntä.
Se ruokki liekkiä ja antoi hänelle uutta puhtia.
Joitakin vankeja ei voi parantaa eristämällä.
He vain kovettuvat, ja heistä tulee vihaisia ja vaarallisia.
James Robertson oli sellainen,
koska eristys vain pahensi hänen tilaansa.
Hänestä tuli vihainen, laskelmoiva ja julma.
Minun mielestäni hänen sellitoverinsa Hart -
oli vain keino saavuttaa tavoite.
Tutkimuksen suositusosuus -
on viimeinen osuus.
Olen koonnut ja analysoinut kaikki tiedot,
ja jos hänet todetaan syylliseksi,
suosittelen hänelle kuolemantuomiota.
Halusinko palkita James Robertsonin?
En halunnut.
En palkitse häntä.
Hänen tekonsa oli julma.
Tuomiota koventavat seikat -
ylittivät lieventävät seikat ja puolsivat kuolemantuomiota.
JOULUKUUN 18. PÄIVÄNÄ 2012
JAMES ROBERTSON TUOMITTIIN KUOLEMAAN -
JA SIIRRETTIIN KUOLEMANSELLIIN
Kysyin Robertsonilta,
miksi hän halusi kuolemantuomion -
ja miten hän perusteli sen.
Hän sanoi: "Tulen vanhaksi.
Viereisen sellin kaveri sokeutuu. Hän on 65.
Häntä ahdistellaan enemmän.
Vartijat kiusaavat häntä,
samoin kuin muut vangit.
En halua elää sellaista elämää, kun vanhenen.
Ennen minä tein väkivaltaa,
nyt minulle tehdään väkivaltaa.
En halua joutua kestämään sitä."
Siksi hän halusi kuolemantuomion.
Hän ei halunnut joutua uhriksi.
Ansaitseeko Robertson myötätuntoa? Luultavasti kyllä.
Tietenkin hän teki rikoksen -
ja joutui vankilaan.
Mutta ennen vankilaa hän oli nuori mies.
Hän oli vasta 17-vuotias lapsi. Häntä ei ollut kasvatettu.
Hänen vanhempansa käyttivät alkoholia ja huumeita.
Hän ei saanut opastusta.
Kun ynnää yhteen kaiken,
mitä hän on kokenut -
etenkin eristyksessä,
hän ansaitsee myötätuntoa.
En pidä häntä pahana ihmisenä, joka pitää päästää päiviltä.
Se on hänen valintansa.
En pidä häntä ihmisenä, joka ei voisi tehdä parannusta.
Menen katsomaan teloitusta.
Päätin tehdä niin heti alussa.
Olen luultavasti ainoana hänen puolellaan.
En halua, että hän kuolee tietämättä,
että joku piti hänen puoltaan.
Aion olla samassa huoneessa. Pysyn tilanteen tasalla,
ja kun käsky käy, olen paikalla.
JAMES ROBERTSON ON VIETTÄNYT VANKILASSA YLI 37 VUOTTA,
JOISTA LÄHES 20 VUOTTA ERISTYKSESSÄ -
JA VIISI VUOTTA KUOLEMANSELLISSÄ
SINÄ AIKANA HÄN EI OLE PITÄNYT JUURI LAINKAAN YHTEYTTÄ ULKOMAAILMAAN
Olen Darrell Moshor Greenvillestä, Tennesseestä.
Olen naimisissa ja minulla on kolme lasta.
James Robertson on serkkuni.
Äitimme ovat sisaruksia.
Muutin Floridasta Tennesseehen elokuussa 2006.
Vasta muutettuani tänne näin ensimmäisen kerran lunta.
Jamesin perhe, hänen äitinsä ja isänsä,
unohtivat hänet jostain syystä.
Hänen veljensä eivät ole pitäneet yhteyttä yli 25 vuoteen.
He eivät ole yrittäneet auttaa häntä taloudellisesti -
tai edes kirjoittaa kirjeitä. Ne ovat tärkeitä vankilassa.
He eivät ole antaneet lainkaan tukea.
Vain minä pidän yhteyttä häneen.
DARRELL OLI LIIAN NUORI TUNTEAKSEEN SERKKUNSA ENNEN VANKILATUOMIOTA
HE ALKOIVAT PITÄÄ YHTEYTTÄ VUOSI KUOLEMANTUOMION JÄLKEEN
Otin yhteyttä Jamesiin...
SERKKU
...joko vuonna 2013 tai 2014.
Se on Jumalan ansiota,
koska Hän herätti ajatuksen tehdä niin.
Tiesin hänen olevan vankilassa, mutta en kuolemansellissä.
Kirjoitin hänelle lyhyen kirjeen.
Pian sen jälkeen hän kirjoitti takaisin.
Olemme pitäneet yhteyttä nelisen vuotta.
Kun otin yhteyttä, hän toivoi, että kuuluisin aina hänen elämäänsä.
"Mutta olet kuten kaikki muutkin -
ja hylkäät minut parissa kuukaudessa."
Vuoden kuluttua hän kirjoitti:
"Nyt uskon, että et hylkää minua."
Kortit tekivät suurimman vaikutuksen.
Nämä ovat Jamesilta.
Hän kirjoitti tämän vaimolleni Naomille, jota hän sanoo sisarekseen.
"Halusin osoittaa arvostukseni siitä,
että kasvatat kolmea lasta -
ja joudut uhrautumaan ollaksesi rakastava ja hellä äiti."
Aiemmin hän päätti kirjeet sanoilla: "Nähdään, Jimmy."
Sitten: "Olet rakas, veli."
Sitten: "Olet rakas, Darrell", "Jumalan siunausta",
"Jumalan valo loistakoon puoleesi" tai "rakastan teitä paljon."
Hänen kova sydämensä on pehmennyt.
Osoittamamme rakkaus, jota hän ei ole saanut ennen,
on muuttanut hänen elämänsä. Otettuamme yhteyttä -
hän on sanonut monta kertaa, ettei hänellä ole perhettä.
"En ole rakastanut ketään, kukaan ei rakasta minua."
"En ole elänyt, olen vain ollut olemassa."
Hänellä ei ole ollut työpaikkaa.
Hän ei ole seurustellut naisen kanssa.
Hän ei ole saanut lapsia, hän ei ole ollut naimisissa -
eikä kokenut sitä, mitä elämän aikana koetaan.
Hän elää erilaisessa maailmassa.
Heittikö hän elämänsä hukkaan?
Kyllä minun mielestäni.
Kaikki alkoi jo lapsena.
Jotkin vanhemmat -
rakastavat lapsiaan yli kaiken,
mutta hänen äitinsä ja isänsä eivät.
Hänen elämänsä oli rankkaa,
ja hän joutui vankilaan 16-vuotiaana.
Ei hän syntynyt hirviöksi tai pahaksi.
Hän ei vain koskaan saanut rakkautta.
En tiedä, milloin James teloitetaan.
Se riippuu viranomaisista.
Puhuin hänelle -
kuolemantuomion kumoamisesta.
Jotta meillä olisi enemmän aikaa.
Mutta se oli itsekästä, koska hän haluaa mieluummin kuolla -
kuin viettää vielä 40 vuotta vankilassa.
Olen paikalla.
Ehdottomasti. Jonkun pitää olla.
Olen ajatellut asiaa.
En haluaisi mennä, mutta hän haluaa.
Hän sanoi, ettei ole pakko tulla, mutta tiedän hänen haluavan sitä.
Se on tärkeää.
65 PÄIVÄÄ HAASTATTELUN JÄLKEEN -
VANKEINHOITOLAITOS ANTOI LUVAN HAASTATELLA ROBERTSONIA UUDELLEEN
En osaa edes kertoa,
miten hyvältä tuntuu, kun joku välittää.
Tiedättekö? Se on hyvä tunne.
Se parantaa oloani.
Haluan pysyä erossa vaikeuksista,
koska en halua menettää lupaa -
tavata hänet.
Se on porkkana kepin päässä.
On surullista katsoa, kun he lähtevät.
Otan täyden vastuun siitä,
että vietän loppuelämäni vankilassa.
Otan täyden vastuun siitä. Ymmärrättekö?
En aio tulla vihaiseksi -
tai katkeraksi. Ennen olin todella katkera.
Olin katkera, koska syytin aina kaikkia muita siitä,
millaiseksi elämäni muotoutui.
Mutta lopetin sen.
Periaatteeni on,
että minun pitää ottaa vastuu ja miehistyä.
En pidä siitä, jos joku syyttää muita -
omista ongelmistaan.
Elämä ei ole aina reilua.
Kaikki puhuvat aina siitä, miten epäreilu maailma on.
Ei elämän kuulu olla reilua.
Ei pilvien päällä ole ketään viitta yllään ja keppi kädessään -
sanomassa: "Teen kaikesta reilua." Ei sellaista ole.
Se pitää vain hyväksyä.
Maailmasta yrittää aina tehdä -
paremman paikan.
Mutta mikään ei ole täydellistä.
Toivon, että vartijat -
luovat humaanimman järjestelmän -
ja päästävät vangit toisten pariin.
Olisin paljon tervejärkisempi,
jos en olisi ollut vuosia lukkojen takana.
Olen valmis lähtemään. Vedin takaisin vetoomuksen.
Olen valmis lähtemään. Olen ollut jo pitkään.
Kysyit viimeksi,
miltä minusta tuntuu kahden vuoden kuluttua.
Olen ollut valmis jo pitkään.
Se on ohi. Aikani on päättynyt.
Kuin saisi siirron muualle. Se on ohi nyt.
Kuin minä huijaisin heitä.
Mutta lista on pitkä.
Kuolemanselleissä istuu ehkä sata vankia,
joten en tiedä, kauanko tässä kuluu.
Tässä voi vierähtää kauan.
Voi se käydä nopeastikin.
Tiedän jo koko rutiinin.
Vartijat pukevat vangille -
jonkinlaisen kipsin, joka estää liikuttamasta käsiä,
koska he pelkäävät rimpuilua,
vaikken tekisi niin.
Mutta he haluavat,
että tapahtuma olisi vaikuttava.
Vangit pitää sitoa kiinni kuin Hannibal Lecter.
Enpä tiedä.
Olen hyväksynyt asian. He vain piikittävät minua.
Otan mieluummin piikin -
kuin teloituksen sähköllä.
Mutta kumpikin käy.
Kaikki se paska, mitä lehdissä kirjoitetaan siitä,
että kuolemantuomio on epäinhimillinen,
on pelkkää sontaa.
Tuomittuun pistetään jotain kemikaalia,
joka vie tajun. Ei siinä tiedä mitään.
Eikä tunne mitään.
Vielä yksi kysymys.
Haluatko lähettää jonkin lyhyen viestin?
Millaisena haluat tulla muistetuksi?
Miehenä, joka puhuu aina totta.
Tiedättehän?
JAMES ROBERTSON ODOTTAA YHÄ TELOITUSTA