‏קשה לי לחזור לאחור
‏ולנסות... לכמת מה הרגשתי או מה חשבתי.
‏ממש להעמיד את עצמי באותו מצב.
‏תמיד, במשך זמן רב, אני יודע
‏שנראה שהסתכלתי בזה מבחוץ.
‏זה נראה כמו צפייה במשהו על מסך.
‏לא משהו שבאמת חוויתי.
‏- מחלקת המשפט הפלילי בטקסס ‏יחידת אלפרד די היוז -
‏- מאז השבת עונש מוות בארצות הברית ב-1976
‏- יותר מ-8,000 איש ‏נשפטו לעונש מוות על רצח.
‏- זה הסיפור של האסיר הנידון למוות ‏מספר 01096142 -
‏שמי מיגל אנחל מרטינז.
‏הורשעתי ברצח ונשפטתי למוות.
‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏הלכתי ויריתי ירייה אחת
‏וכשהתקרבתי יריתי עוד ירייה.
‏היא נורתה דרך הלחי וזה עצר בלסת שלה.
‏הובלתי אותו מאחורי שולחן ‏ודקרתי אותו 25 פעמים.
‏לא האמנתי.
‏חשבתי, אני לא מאמין שהרגתי מישהו.
‏לא הרגשתי רע בנוגע לזה.
‏התחלתי לדקור אותו, דקרתי את הבחור על הספה.
‏- סימפטיה לשטן -
‏- ב-1991 מיגל אנחל מרטינז נשפט למוות ‏- על חלקו בפשע מחריד.
‏- המניעים מאחוריו מעולם לא הובנו במלואם -
‏- לארדו, טקסס -
‏במבט לאחור, אני לא רואה ‏את עצמי חי חיים שונים מאוד
‏או חווה יותר מרוב המתבגרים הממוצעים.
‏הולך לבית הספר, פוגש אנשים, ‏רוצה לצאת למסיבות.
‏אני זוכר שזה היה...
‏זה היה יום חול, אבל אני חושב ‏שהיינו בחופשה בשביל משהו.
‏זה היה בשעות אחר הצהריים המוקדמות, ‏כשראיתי את ונגס,
‏שהכרתי מבית הספר.
‏היה לי שיעור אחד איתו... ‏והוא סיפר לי על מסיבה
‏שהייתה אמורה להתקיים באותו ערב
‏ועל פגישה עם מיילו.
‏מיילו פלורס.
‏הוא היה אדם שביליתי איתו.
‏הייתי הולך לבית שלו ‏והיינו יוצאים למסיבות יחד.
‏ונגס היה בן 16 בזמנו,
‏פלורס היה בן 17 ואני הייתי בן 17.
‏למיילו הייתה דירה משלו ‏מאחורי הבית של הוריו.
‏אביו היה עשיר, לפחות בעיניי.
‏למיילו היו אמצעים להשיג סמים שלי לא היו,
‏זה מה שקירב בינינו.
‏כי עישנתי מריחואנה וצרכתי קוקאין.
‏לוונגס הייתה נטייה של...
‏לעשות הרבה ולדבר הרבה.
‏הוא לא היה מישהו שבהכרח ‏נהניתי להיות בסביבתו.
‏היה קרוב לחצות.
‏הוא התרגש מאוד, הוא היה היפראקטיבי
‏והוא רצה לצאת לעשות משהו.
‏באותו רגע. לצאת,
‏לגנוב מכונית, לגנוב מבית, לעשות משהו.
‏וזה מה שקרה באותו לילה.
‏אני לא יכול להגיד שהייתה סיבה, שהיה תכנון
‏או כוונה לבחור דווקא את הבית המסוים הזה.
‏מיילו ואני היינו שם בעבר, כמה פעמים,
‏וכבר השתמשנו במפתחות כדי להיכנס לבית
‏ולקחת דברים שהחלפנו בסמים.
‏הכרתי את האדם שגר שם. ידעתי שהוא גר לבד.
‏למעשה, עבדתי איתו בעבר.
‏פגשתי אותו כשהייתי בן 15.
‏הוא התעניין בי. זה היה...
‏אני חושב שאפשר שהוא ראה מישהו שהיה זקוק
‏לאב או שהוא ראה מישהו
‏שהיה חסר יכולת וניסה לעזור.
‏קיבלתי מפתחות לבית שלו.
‏בכמה מקרים נשארתי אצלו בלילה.
‏הלכתי לעבודה למחרת, הוא היה
‏הטרמפ שלי.
‏אז החלטנו ללכת לבית הזה.
‏זה היה אמור להיות... משהו שעשינו בעבר.
‏אף אחד לא בבית, להיכנס ולקחת משהו
‏ומה שוונגס... התעקש עליו
‏היה לעשות נזק, להרוס משהו.
‏מה שלקחנו איתנו היה מחבט כדור בסיס,
‏גרזן וכמה סכינים.
‏מיילו הוריד אותנו במרחק שני רחובות...
‏כדי שהוא יוכל לעשות סיבוב אטי.
‏מה שנתן לו מספיק זמן ‏לנסוע ולבוא לקחת אותנו.
‏זה לא היה אמור להימשך הרבה זמן.
‏כשהגענו לבית...
‏הייתה לי תחושה רעה, כנראה.
‏ונגס הלך לבית...
‏כשהוא חזר הוא אמר לי שיש מישהו בבית.
‏שזו הייתה הפתעה, הלם.
‏ו...
‏חשבתי לברוח.
‏חשבתי, אני צריך להסתלק מפה.
‏הכול השתנה. היה משהו שהשתנה בו.
‏הוא היה במשימה...
‏זה לא היה לגנוב משהו. ‏זה לא היה להרוס משהו.
‏מבחינתו, הוא היה במשימה בעבור השטן.
‏השטן רצה את נשמותיהם.
‏הסיבה שלא עזבתי...
‏פחדתי ממנו בשלב זה.
‏בזיכרון הדברים עברו לאט מנקודה זו ואילך
‏ואני לא יכול להסביר מה היה הרצף
‏או כמה זמן עבר בין זיכרון אחד ‏או הבזק זיכרון אחד לשני.
‏אני זוכר שעמדתי מעל בחור...
‏ישן על הספה
‏שהייתה במרחק כמה מטרים מהכניסה.
‏לא ידעתי בן כמה הוא.
‏לא ידעתי... אפילו לא ידעתי איך הוא נראה.
‏לוונגס היה גרזן.
‏ו...
‏הוא הכה אותו.
‏הוא הכה אותו פעם אחת.
‏והייתה לו סכין ולי הייתה סכין...
‏והוא התחיל לדקור, לדקור את הבחור על הספה.
‏אני לא יודע כמה זמן זה נמשך, ‏אני לא יודע כמה זמן זה היה.
‏נראה שזה היה משהו מהיר מאוד...
‏והחלק שאני זוכר הוא שוונגס הסתכל בי
‏עם הסכין ואמר לי שזה תורי.
‏ו...
‏היה לי אולר, הוצאתי אותו
‏והסתכלתי בגופה ששכבה מתחתיי
‏ודקרתי אותו...
‏והלכתי.
‏התרחקתי, הלכתי לחלק האחורי
‏של הבית, שם הייתה דלת הזזה
‏שהובילה לחצר האחורית.
‏אני לא יודע כמה זמן הייתי שם.
‏זה בטח היה מספיק זמן, כי כשחזרתי פנימה...
‏ונגס עמד שם.
‏מה שלא ידעתי היה שבזמן שהייתי בחוץ
‏הוא דקר עוד אדם...
‏שהיה באחד החדרים.
‏מה שאני זוכר הוא שאמרתי שאני רוצה ללכת.
‏הוא אמר לי לתת לו את הגרזן...
‏והוא הלך במסדרון לחדר האחורי.
‏לא ראיתי מה הוא עשה.
‏כשהוא חזר, הוא אמר לי שהיה שם...
‏היה שם בחור...
‏ושהשטן רצה את נשמתו.
‏לקחנו טלוויזיה אחת שהייתה בסלון...
‏ואת המכונית שלו.
‏נסענו לבית של מיילו.
‏נסענו במורד הרחוב, שם הוא היה אמור לחכות
‏אבל הוא לא היה שם.
‏אז הלכנו לבית שלו.
‏הוא אמר לי לא להיכנס, ‏שהוא הולך לדבר עם מיילו
‏והוא חזר, אני לא יודע כמה זמן זה היה.
‏משם, אני זוכר שהלכתי עם ונגס ‏והלכנו לבתים של אנשים.
‏כשחזרתי הביתה ‏אלה היו שעות אחר הצהריים המאוחרות.
‏מעולם לא ראיתי את ונגס שוב.
‏אני זוכר שמיילו אמר לי... ‏שהוא רצה לדבר איתי באותו לילה.
‏הוא דאג בגלל ונגס, אמר משהו עליו.
‏ו...
‏זו הייתה הפעם האחרונה ‏שדיברתי עם מיילו, לפני שנעצרתי.
‏- הקורבנות זוהו בתור:
‏- רובן מרטינז בן ה-20
‏- דניאל דואנז בן ה-14
‏- שניהם מנואבו לארדו, מקסיקו
‏- וג'יימס סמיילי, 33,
‏- מנהל מסעדה
‏- וכומר בפטיסטי מלארדו, טקסס -
‏לפעמים, אפילו לא כשאנחנו חושבים על זה...
‏תודה, אלי, על הנסים שלך, בחיינו...
‏ובלבנו.
‏אלי, מלא אותנו ברוחך היום, ‏אבל, אלי, כשהדרשה תתחיל...
‏שמי ג'יי דקי ‏וזו הכנסייה הבפטיסטית הראשונה.
‏אנחנו נקשיב לכל מה שלכומר בן יש להגיד.
‏אף אחד לא חשב שמכל האנשים
‏ג'ים סמיילי יהיה מישהו שיותקף כך.
‏מעולם לא הקדשנו זמן לחלוק את הבשורה ‏עם אנשים. אנחנו לא עושים את זה.
‏לג'יימס היה... או ג'ים כפי שקראנו לו... ‏הייתה אישיות מדהימה
‏ומתנה נפלאה של חוש הומור ודברים כאלה.
‏ג'ים עשה עבודת מיסיון בנואבו לארדו
‏עם היתומים.
‏הוא בילה הרבה זמן בנסיעות הלוך וחזור
‏והשתמש בהרבה מהמשאבים שלו כדי לעשות זאת.
‏הוא פשוט אהב אנשים, הוא תמיד היה מעורב
‏בדרך זו או אחרת בעזרה למשפחות נזקקות,
‏אבל גם עם קבוצת הצעירים.
‏הייתה לנו קבוצת צעירים די גדולה
‏וג'ים היה ממש מעורב בה ‏ובחלקים אחרים בכנסייה.
‏אף אחד לא האמין שדבר כזה יקרה.
‏בעיקר לג'ים סמיילי.
‏הוא היה פושט את חולצתו בשבילך ‏כדי לעזור לך אם היית צריך.
‏איבדנו שלושה אנשים
‏שלא הייתה להם שום סיבה למות.
‏ואז כשאנו לוקחים את ההצעה...
‏טוב, כנוצרי, עליי להאמין ‏שאפשר לגאול כל אחד, אבל...
‏הייתה הצעה שזה היה טקס שטני בהתחלה.
‏סלח לנו...
‏היה גרזן.
‏בשמו של ישו, אנו מתפללים. אמן.
‏זה די קיצוני.
‏קצה הקרחון. קצה הפירמידה
‏בכל חקירת משטרה היא רצח
‏כי אתה יכול לחקור את ההרג של אדם אחר.
‏- חסוס טורס הוא סגן המפקד הנוכחי ‏- של משטרת לארדו.
‏- ב-1991 הוא הוביל ‏את החקירה של הרצח המשולש -
‏אני אפנה ימינה כאן
‏ואז נתחיל לנסוע בכיוון הבית.
‏אני מנסה לזכור את היום הזה.
‏הייתי הבלש היחיד שעבד אז. זה היה לילה
‏והאיתורית שלי פעלה, ‏אז התקשרתי לתחנת המשטרה
‏והם אמרו לי
‏לחפש את השוטרים שהופיעו בבית הזה.
‏הם מצאו גופות שם,
‏הוא ביקש בלש רצח שם.
‏הגענו.
‏אז נסעתי לזירה כאן
‏וכמובן, היו כמה ניידות באורות דולקים...
‏כבר כאן והשוטר הראשון בזירה...
‏הוא נתן לי עדכון על מה שראה בתוך הבית.
‏- השעה: 23:40, 18 בינואר 1991 -
‏אחר כך, החלטתי להיכנס לבית.
‏מה שתפס את תשומת לבי
‏היה רמת האלימות ששימשה ‏להרג שלושת האנשים שם.
‏הגופות שלהם, הראשים היו מרוסקים. ‏הם הוכו, הם נדקרו
‏ורמת האלימות הייתה מדהימה.
‏כנראה כולם ישנו.
‏הקורבן הכי צעיר, בן 14...
‏סביר להניח שנאבק.
‏היו סימנים בחדר לכך שהוא נאבק על חייו.
‏היו עוד שני קורבנות, הם נהרגו בשנתם.
‏דבר מדאיג נוסף היה...
‏בחדר השינה הראשי, שם בעל הבית נרצח,
‏היה צלב שנתלה הפוך.
‏האם האדם האחראי עשה את זה
‏כסימן, כפי שאתם יודעים, לעבודת השטן, ‏או שזו הייתה מתיחה? לא היה לנו מושג.
‏- ג'יימס סמיילי -
‏- צלב הפוך -
‏בכך שראינו שלא הייתה פריצה...
‏- אין נזק לדלת הכניסה -
‏זה היה...
‏האדם האחראי נכנס לבית במפתח.
‏רוב מקרי הרצח מבוצעים
‏על ידי אנשים שמוכרים לקורבן
‏ואחד הנאשמים, מיגל מרטינז,
‏התברר שהיה עובד לשעבר של מר סמיילי
‏שהיה בעל הבית.
‏השני היה ונגס, מיגל ונגס.
‏הם היו האחראים, האחראים ישירות לרצח.
‏כמובן, היה להם חבר שלישי שם
‏שהקל והלווה להם את מה ‏שאנחנו מכנים עכשיו כלי הרצח...
‏וזה הפך לבעיה גדולה כאן...
‏שהחבר היה בן של שופט מחוזי מקומי.
‏שמי מנואל פלורס ואני יליד לורדון.
‏- אין מעבר -
‏הייתי עורך דין מ-1975.
‏עשרים שנה כשופט מחוזי, ‏ארבע שנים כשופט בבית משפט מחוזי.
‏מעולם לא חשבתי שהמקרים ‏שאשמע עליהם, יום אחד...
‏הנושאים האלה יהיו קשורים אליי.
‏- מנואל "מיילו" פלורס דחה את ההזדמנות
‏- להתראיין לסדרה התיעודית הזאת.
‏- אביו, מנואל פלורס האב, ‏הסכים לדבר במקומו -
‏זה היה בוקר והתכוננתי ללכת לעבודה
‏ושני שוטרים דפקו על דלתי.
‏ואני זוכר שהם אמרו לי...
‏שהרצח בגרזן שהיה בחדשות,
‏"אנחנו מבינים שהגרזן הזה כאן בבית שלך."
‏מובן שהייתי המום.
‏אז חקרתי את הבן שלי...
‏"בן, מישהו לקח את הגרזן?" והוא אמר שכן.
‏"איפה הוא?" ‏והוא אמר, "הוא כאן ליד ערמת העץ."
‏אמרתי, "טוב, תביא אותו."
‏לקחתי אותו ונתתי להם, בלי שאלות.
‏קדימה, קריסטל. ילדה טובה.
‏אני חושב שזה היה החוקר טורס
‏ששאל אותי אם יוכל לחקור את הבן שלי.
‏היה לי פחד גדול שאולי הוא היה מעורב.
‏שאולי הוא עשה משהו.
‏אבל הוא הסביר
‏שהוא היה עם מרטינז שם בבית
‏ונגס הופיע או שוונגס ומרטינז הופיעו.
‏אני לא זוכר בדיוק איך זה קרה, ‏אבל בכל מקרה, הוא הסביר...
‏שהם דיברו על הריסת בית.
‏לעשות משהו רע למישהו שנראה טוב,
‏אבל היה ממש רע.
‏הם שאלו אותו,
‏"למה הם לקחו את הסכין שלך
‏ולמה הם לקחו את הגרזן שהיה בחוץ בחניה?"
‏הוא אמר, ‏"טוב, הם רצו אקדח, אבל אמרתי להם לא.
‏כיוון שכל מה שהם עמדו לעשות ‏היה להרוס את הבית,
‏לא חשבתי על זה.
‏מה שרציתי היה להיפטר מהם
‏כי הם התנהגו ממש מוזר."
‏לבן שלי הייתה גישה לאקדחים שלנו...
‏ומאוחר יותר גיליתי שהוא שיקר להם
‏והמציא את הסיפור שלא נתן לו אקדח.
‏הוא אדם עדין מאוד שלעולם לא יפגע באיש.
‏החוקר טורס אמר, ‏"תראה, אנחנו יודעים בדיוק מה קרה.
‏שני הבנים שביצעו את הרציחות
‏הודו והסבירו איך זה קרה.
‏לפי הנסיבות...
‏הבן שלך לא יכול היה לדעת מה שיקרה."
‏העובדה היא שהוא עזב...
‏ושהם עצמם אמרו ‏שהם לא העלו על דעתם את הרעיון
‏להרוג מישהו.
‏זה היה רעיון של ונגס אחרי שהם נכנסו
‏וגילו שהיו שם אנשים ישנים
‏וכשהם התחילו לעזוב ונגס אמר משהו כמו,
‏"בוא נחזור וניקח את נשמותיהם".
‏אבל זו הייתה רק תחילת הסיפור...
‏כי הבן שלי העיד שהם היו בבית שלי
‏והבן שלי נתן להם טרמפ לשכונה הזאת,
‏שם הם ביצעו את הפשע.
‏כשזה הגיע לעיתון, זה עורר הרבה בעיות.
‏אנשים דיברו
‏וההנחה הייתה שהייתה לי השפעה
‏להציל את בני מתביעה.
‏שום דבר לא יכול היה להיות רחוק יותר מהאמת.
‏הייתי מעדיף שהוא יואשם ‏ויעמוד לפני חבר מושבעים של חבריו
‏ושהיו מכריזים עליו חף מפשע...
‏כי לא היו עובדות שהוכיחו אשמה.
‏לכן אני לא רוצה שהוא יהיה מעורב.
‏אני לא רוצה שכל המטורפים שם ‏יגרמו לו לחוות את הצער
‏ואת הסבל שהוא חווה מ-1991.
‏אני רק רוצה שהוא יחיה ‏חיים נורמליים ויסיים עם זה.
‏הייתי רוצה שזה ייעלם.
‏- בית משפט בארצות הברית -
‏אתה מקבל את השיחה הראשונה.
‏אתה מגיע לשם, מאבטח את הראיות,
‏מאבטח את האזור ומתחיל לחקור מאפס.
‏- או-ג'יי הייל היה חוקר במשרד התובע המחוזי
‏- בלארדו כבר כמעט 50 שנה.
‏- הוא היה החוקר המוביל של התביעה
‏- בתיק של מרטינז -
‏אלה הנשקים שנעשה בהם שימוש.
‏- מעטפת ראיות -
‏שלום. הגרזן כאן.
‏לזה אני קורא "ידיים על".
‏כשאתה מפצח גולגולת של מישהו ‏בזה והדם זורם לכל מקום,
‏פורץ מהעצם, יש ידיים על הנשק.
‏זה דורש הרבה. אתה צריך ממש ‏להיות שקוע במה שאתה עושה.
‏כן, זה לא שעשיתי את זה ‏ואני לא יודע מה עשיתי
‏או שזה משהו שאתה עושה... ואז הולך לחדר הבא
‏ועושה את זה שוב
‏ואז הולך לחדר הבא ועושה את זה שוב.
‏זה למעשה מתמשך...
‏במוח שלך, לעשות את הדבר המרושע הזה.
‏אחד העבריינים אמר ‏שהשטן אמר לו לחזור ולקחת את נשמותיהם.
‏ואתה אומר, "איך השטן יכול להיות מעורב?"
‏אני חושב שהתיק הזה נגרם על ידי סמים
‏כי נראה שהם השתמשו בסמים...
‏ואתה יכול להיות מסטול...
‏זה יוצר הזיות ויכול ליצור קול.
‏במקרה הזה, אני לא יודע.
‏אני חושב שצריך לשאול את מי שעשה את זה.
‏אם אתה מאמין באל והאל מאמין בשטן,
‏אתה יודע שהשטן שם.
‏- בגיל 16 מיגל ונגס היה צעיר ‏מכדי לעמוד בפני עונש מוות
‏- במקום זאת הוא קיבל לבסוף ‏עסקת טיעון של 41 שנים בכלא.
‏- לכן הוא מעולם לא היה צריך ‏להעיד בבית משפט ‏- ולא דיבר בפומבי על הרציחות. -
‏- מחלקת המשפט הפלילי בטקסס -
‏- יחידת קופילד, יחידת מייקל -
‏מה שאני עומד להגיד לך...
‏מנעתי מעצמי לספר למישהו.
‏בשל השחרור על תנאי ומה שהם יחשבו עליי.
‏העיוות במוח שלי קרה כשהייתי בן שמונה,
‏בן שבע או שמונה.
‏- מיגל ונגס -
‏בגיל שמונה הפכתי...
‏להיות משוכנע שאני בן השטן.
‏בחוארז, שם היו כמה אלמנות שחורות...
‏העכבישים האלה
‏והייתי אומר לעצמי שאם אני בן השטן,
‏אף אחד מהעכבישים האלה לא ינשוך אותי.
‏הייתי ממלא צנצנת באלמנות שחורות, תופס אותם
‏ופושט את החולצה שלי.
‏שכבתי על הרצפה ואמרתי לחברים שלי, ‏"אני בנו של השטן"
‏ואז הייתי מוציא ‏ושם אלמנות שחורות על החזה שלי.
‏אף אחד מהם לא נשך אותי,
‏אז חשבתי,
‏שכנעתי את עצמי שאני בן השטן בעקבות זאת.
‏זה היה שלב קטן שעברתי...
‏וכמו שהוא בא, הוא הלך.
‏- בגיל 13 ונגס עבר מחוארז, מקסיקו,
‏- ללארדו, טקסס -
‏פגשתי את מרטינז בשנתי ‏הראשונה, בשיעור אלגברה.
‏לא הכרתי את מנואל פלורס, ‏לא ידעתי שאביו היה שופט.
‏קרה שלילה אחד...
‏הסנפנו כמה שורות...
‏ומנואל פלורס... הוא רמז,
‏"היי, אני תמיד מביא קוקאין."
‏זה היה נכון.
‏הוא היה זה עם הכסף, לנו לא היה כסף.
‏אני לא אוהב שאומרים לי את זה.
‏אני לא אוהב להתחנף. ‏אני לא אוהב לקחת דברים ממישהו.
‏אז אמרתי, "היי...
‏מה אנחנו יכולים לעשות? אין לנו כסף."
‏אז קרה שלמרטינז היה מפתח לבית הזה...
‏והם העלו את הרעיון לגנוב.
‏כי לכאורה, לבחור היה מחבוא של כסף...
‏כי מרטינז הכיר אותו.
‏אמרתי, "נשמע בסדר, נשמע טוב. תוכנית טובה."
‏אמרתי, "איך נפחיד את הבחור ‏כדי שייתן לנו כסף?"
‏מנואל פלורז אמר, "יש לי אקדח".
‏אמרתי, "בסדר. אני מוכן.
‏בואו נלך לעשות את זה", ‏כי רציתי עוד קוקאין.
‏מנואל אמר, "חכו". הוא עזב וחזר
‏ואמר, "לא, אבא שלי שם ‏את האקדח בארון ונעל אותו".
‏אמרתי, "תן לי את... הסכינים שלך".
‏הוא תמיד השחיז סכינים שהיו לו.
‏בסדר?
‏אמרתי, "קח אותי למחסן שלך".
‏אז הלכנו למחסן...
‏והסתכלתי, היה שם גרזן...
‏והיה שם מחבט.
‏אמרתי, "כן, ניקח את זה וניקח את המחבט".
‏אמרתי, "טוב...
‏אולי פשוט נהרוג את הבחור?"
‏הם אמרו, "אתה לא תעשה את זה".
‏אני בא מתרבות המצ'יסטה.
‏מעז הוא מעז.
‏היו לי כמה הזיות במהלך היום.
‏ו... טוב, תוסיפו קוקאין לזה.
‏אבל אני...
‏עדיין הייתי מודע למעשיי.
‏הוא נתן לנו טרמפ ונסע.
‏אז הגענו למקום הזה...
‏והסתכלנו דרך החלונות
‏ואני רואה שיש שם שלושה בחורים.
‏עכשיו הכול השתנה.
‏"אנחנו צריכים ללכת עכשיו."
‏אמרתי, "אנחנו לא יכולים ללכת לשום מקום".
‏התחלתי לחשוב שאני מוכרח להרוג ‏את שלושת האנשים האלה.
‏אז נזכרתי שהייתי צעיר יותר, עם העכבישים.
‏ראיתי בזה סימן.
‏אמרתי, "יותר נשמות לשטן".
‏אז הלכנו לבחור. הוא ישן על הספה.
‏היה לי גרזן.
‏ואני פשוט...
‏חשבתי על זה, אבל הייתי גם מסטול.
‏באותו זמן רציתי להמריץ ‏את עצמי לעשות את זה.
‏והבחור התעורר.
‏הוא התעורר והסתכל בי...
‏והוא חזר לישון.
‏חשבתי לעצמי, השטן מגבה אותי.
‏הייתי משוכנע בזה.
‏הכיתי אותו בגרזן.
‏ואז...
‏אני לא יודע אם השארתי ‏את הגרזן תקוע בראש שלו...
‏או הוצאתי אותו ושמתי אותו בצד ‏והתחלתי לדקור אותו בחזה.
‏מרטינז אמר שהוא דקר את הבחור רק פעם אחת.
‏אני לא יודע אם כן או לא.
‏אני לא יודע אם זה היה ‏פעם אחת, פעמיים, שלוש.
‏התרכזתי במשהו אחר.
‏חשבתי, אני צריך להסתלק מכאן.
‏אני צריך להרוג ‏את האנשים האלה ולהסתלק מכאן.
‏זה מה שחשבתי.
‏בתוך זמן קצר, אני רואה שמרטינז כבר לא שם.
‏מאוחר יותר גיליתי שהוא יצא החוצה להקיא.
‏הוא חזר פנימה... ואמר, ‏"אני לא רוצה לעשות את זה".
‏אמרתי,
‏"היי, אל תצא מהבית הזה שוב עד שנעשה את זה,
‏או שהשטן יהרוג אותנו."
‏זה מה שעבר לי בראש.
‏האמנתי בזה. זה מה שחשבתי.
‏אמרתי...
‏אמרתי, "תראה,
‏לך לצד, אני אטפל בשאר".
‏הלכתי לילד. לא ידעתי שהוא ילד
‏עד שהגעתי לשם, ‏התחלתי לדקור אותו... בבטן...
‏ושמעתי את הקול שלו.
‏"היי, בן אדם", הוא אמר לי. ‏"היי, בן אדם, היי, בן אדם" ואני...
‏אז ראיתי אותו. הוא היה ילד.
‏הלכתי לדלת הסמוכה, שם סמיילי ישן.
‏הרמתי את הגרזן ריסקתי את הראש שלו...
‏וזה הכול.
‏לא מצאנו כסף. לקחנו טלוויזיה, מכשיר וידאו.
‏טבעות קטנות או משהו.
‏הפכתי כמה צלבים.
‏ו...
‏לקחנו את המכונית
‏ושמחתי, כי לא עמדתי למות.
‏זו הייתה...
‏הסיבה העיקרית לכך שעשיתי את זה.
‏האם זה הגיוני בעיני מישהו?
‏זה היה הגיוני בעיניי.
‏הרגתי שלושה אנשים. עשיתי את זה.
‏אני לא יכול לשקר.
‏אני לא יכול להגיד ‏שלא עשיתי משהו מחריד כל כך...
‏ו-41 השנים שניתנו לי זה ‏כמו טפיחה קטנה על היד.
‏אמרתי, "אפילו אם ארצה את כל הזמן,
‏מה שבטח יקרה...
‏אפילו אם ארצה את כל הזמן, ‏זה לא יפצה על חיים של אדם אחד."
‏אני לא יכול להגיד שהייתה סיבה או תכנון ‏או כוונה לבחור דווקא את הבית המסוים הזה.
‏הכרתי את האדם שגר שם. ידעתי שהוא גר לבד.
‏למעשה, עבדתי בשבילו.
‏זה היה אמור להיות משהו שעשינו בעבר.
‏אף אחד לא בבית, נכנסים ולוקחים משהו
‏ומה שוונגס... התעקש עליו
‏היה לעשות נזק, להרוס משהו.
‏אני לא זוכר... אני לא זוכר את זה כך.
‏נראה שיש לו זיכרון סלקטיבי. לכולנו.
‏אני לא מנסה לבטל אותו כי אנחנו בזה יחד.
‏הוא העלה את הרעיון ללכת לבית הזה.
‏הוא ידע מה נעשה.
‏אנחנו חולקים באשמה.
‏האם הוא מקבל את העובדה,
‏או האם הוא אומר, "חשבתי שהוא צוחק, או..."
‏לא, אתה השתתפת.
‏הוא לא מזכיר כלום
‏או שהוא לא מפרט ‏מבחינת הקשר שלו למר סמיילי.
‏הוא אפילו לא רוצה להגיד את שמו.
‏עכשיו, כשהיינו בבית ‏ושאלתי אותו, "מי הבחור הזה?"
‏"אה, הוא סתם הומו".
‏זה מה שהוא אמר. הוא הומו.
‏סמיילי היה פדופיל.
‏לפחות זה מה שעורך הדין שלי אמר לי, ‏עורך הדין הראשון שלי.
‏הייתי צעיר כל כך. אמרתי, "מה זה פדופיל?"
‏הוא אמר, "יש לי משפחות ‏שמוכנות להעיד בבית משפט
‏שמר סמיילי התעסק עם הילדים שלהן."
‏אני לא יודע איזה סיפור מרטינז סיפר לכם...
‏אבל הוא גר עם האיש הזה.
‏שמי ג'ו רוביו.
‏הייתי התובע המחוזי ‏במשך 20 שנה, כאן במחוז ווב.
‏הייתי התובע הראשי
‏שתבע בתיק הרצח נגד מיגל אנחל מרטינז.
‏היו הרבה שמועות על ג'יימס סמיילי...
‏ומעולם לא היו ראיות שתמכו בזה.
‏להפך, כל מי שחקרנו...
‏- ג'ו רוביו, תובע מחוזי לשעבר ‏מחוז ווב, טקסס -
‏לא רק חשבו, אלא האמינו בג'ים סמיילי
‏שהוא היה אזרח למופת.
‏אני לא יודע אם חלק מהאנשים עושים ‏את זה בכוונה.
‏הם פשוט מעבירים מידע. הם רוצים לרכל.
‏הם מנציחים את השמועות האלה.
‏בשבילי, אפילו להעיר ולהגיד
‏שהוא היה מעורב בפעילויות לא הולמות,
‏זה עדיין מטיל עליו צל,
‏ומעולם לא היו לנו ראיות לזה.
‏חוץ מזה שהוא היה מסור למשפחתו, ‏לכנסייה שלו ולעבודה שלו.
‏אחרי שמיגל אנחל מרטינז קיבל עונש מוות...
‏הוא היה אחד הנאשמים הצעירים ביותר ‏בשורת הנידונים למוות.
‏הצענו למטרינז, בתמורה להודאה באשמה...
‏מאסר עולם.
‏הוא לא רצה לקבל את העסקה, ‏לכן הוא אילץ אותנו ללכת למשפט.
‏כשהלכנו למשפט הוא קיבל עונש מוות.
‏- ב-2002, אחרי מסע תעמולה בין לאומי, ‏- עונש המוות של מיגל מרטינז ‏הומתק למאסר עולם -
‏קיבלנו הרבה מסרים מהרבה אנשים.
‏ישבנו והחלטתי
‏שאף על פי שהצלחנו...
‏להשיג הרשעה ברצח,
‏לא חשבתי שהוגן שהוא יקבל עונש מוות
‏והנאשם השותף,
‏שהרגשנו שהיה אשם יותר, שהיה המסית...
‏יכול שלא, במסגרת החוק, לקבל עונש מוות.
‏אז הסכמנו להמתיק את גזר הדין שלו.
‏הם העלו את הרעיון ללכת לגנוב.
‏אמרתי, "אולי נהרוג את הבחור?"
‏"אתה לא תעשה את זה."
‏אני בא מתרבות המצ'יסטה.
‏מעז הוא מעז.
‏- חדר חבר המושבעים 406, ‏בית המשפט המחוזי -
‏אני לא רוצה לשער
‏אם זה קרה או לא.
‏אני מניח שזה מצב עובדתי בעניין...
‏איזו אמינות יש לאדם הזה.
‏כמה זמן הכרת אותו?
‏כמה זמן היית בחברתו?
‏הראיות מראות שהיה שימוש בסמים באותו יום,
‏הרבה שימוש בסמים. הרבה שתיית אלכוהול...
‏והרבה פעמים, אנשים אומרים דברים
‏והם לא ממש מתכוונים לזה. ‏הם פשוט... מתרברבים.
‏אני מאמין שהם למעשה תכננו ‏את כוונתם ברגע שהם הגיעו לשם.
‏כשוונגס אמר, "השטן רוצה את נשמותיהם".
‏אז הם הסתובבו כדי לחזור לבית
‏ולבצע את הרצח.
‏העמדה שלנו הייתה שאז הם תכננו את הכוונה.
‏פלורס לא הלך לשם איתם.
‏הוא מעולם לא היה שם.
‏התיק הוצג לפני חבר מושבעים גדול.
‏הם הסתכלו בכל הראיות
‏והם החליטו שהם מרגישים שיש ראיות
‏שמצביעות על ונגס ועל מרטינז, ‏אבל לא על מיילו פלורס.
‏מאוחר יותר זה נבדק על ידי "טקסס ריינג'רס".
‏גם הבולשת הפדרלית העיפה מבט
‏ולא היו אישומים נוספים.
‏אף אחד לא הגיע למסקנה אחרת.
‏אני חושב שלא אמרתי אי פעם...
‏שמיילו היה באופן מוגדר...
‏אחראי למשהו.
‏זה לא אומר שהוא לא
‏ושלא היה משהו.
‏- תשעים יום לאחר הריאיון הראשון שלו ‏- מיגל מרטינז הסכים להתראיין שוב -
‏קיבלתי מאסר עולם.
‏מיילו לא נאסר.
‏נקודת המבט שלי היא, ותמיד הייתה,
‏לנסות להשוות
‏בין מה שהוא אחראי לו
‏למה שאני אחראי לו.
‏לנסות ליישר את זה.
‏איזה יחס הוא קיבל ואיזה יחס אני קיבלתי.
‏לנסות למצוא איזה...
‏איזה שוויון.
‏נראה שיש לו זיכרון סלקטיבי. לכולנו.
‏היו לי כמה הזיות במהלך היום...
‏אבל עדיין הייתי אחראי למעשיי.
‏הרגתי שלושה אנשים.
‏עשיתי את זה. אני לא יכול לשקר.
‏אני לא יכול להגיד ‏שלא עשיתי משהו מחריד כל כך... ‏ו-41 השנים שניתנו לי הם כמו טפיחה על היד.
‏זה קצת מדהים אותי. זה פשוט...
‏אני לא רוצה להגיד שאני מופתע
‏רק מהעובדה שהצלחת לדבר איתו.
‏אתה אומר שוונגס מצא שלווה,
‏כך שהוא יכול להתוודות ולהודות.
‏עכשיו, אחרי שהוא קיבל גזר דין של 41 שנים
‏על כל מה שהוא לא הודה
‏או דיבר עליו קודם לכן.
‏עם גזר דין של 41 שנים, ‏יכולתי להגיד הרבה דברים.
‏לא קיבלתי את זה. קיבלתי מאסר עולם.
‏אני חושב שלא משנה מה אגיד,
‏לא משנה איך אתמודד עם זה, זו המציאות.
‏כשאתם שואלים אותו שאלות מסוימות,
‏הן לא מעלימות את המציאות הזאת.
‏אז זה לא אפשרי באמת...
‏לענות על השאלות שלכם, כהיטהרות בשבילי
‏כי יש מציאות
‏שברגע שאלך מכאן, ‏אני עדיין צריך להתמודד איתה.
‏הם העלו את הרעיון לגנוב.
‏כי לכאורה, לבחור היה מחבוא ובו כסף.
‏כי מרטינז הכיר אותו.
‏לא, זה שקר.
‏או שהוא ממש טיפש,
‏או שהוא משקר לכם.
‏אמרתי, "אולי נהרוג את הבחור?"
‏"אתה לא תעשה את זה."
‏אני בא מתרבות המצ'יסטה.
‏מעז הוא מעז.
‏אני אפילו לא יודע איך להתחיל. ‏אני אפילו לא יודע איך...
‏אין לי כל התשובות.
‏אני לא יודע מה הם אמרו. הייתי מחוץ לבועה.
‏לכן כל כך הרבה מזה...
‏זה לא הגיוני לי וקשה לנסות...
‏לחזור אחורה ו...
‏לתת מניע וסיבה למשהו...
‏שרק ונגס ומיילו יכולים.
‏יש לך, מהחקירה שלך,
‏מהשיחות שלך, 25, 27 שנים לאחר מכן.
‏אולי זה קרוב לאמת ‏אבל זו עדיין לא האמת כולה.
‏כי חלק מהאנשים עדיין לא מוכנים להודות...
‏במה שמכאיב להם להודות בו.
‏זו המציאות, אלה החיים.
‏הם דיברו על הרס בית.
‏לעשות משהו רע למישהו
‏שנראה טוב, אבל היה בעצם רע.
‏מה זאת אומרת?
‏אני חושב שברור מאוד מה זה אומר.
‏אני חושב שהשאלה היא, מי הרע?
‏עדיין יש כמה דברים...
‏שאני עצמי לא התמודדתי איתם עד הסוף.
‏התמודדתי איתם
‏כדי שאוכל להמשיך...
‏ושהם לא יהיו...
‏עול על צווארי.
‏אבל זו...
‏זו מעין שרשרת ארוכה יותר והעול עדיין שם.
‏במשך כל כך הרבה שנים נראה כי...
‏הדרך שלי להתמודד עם זה הייתה
‏לקבל את עצמי ולשים את עצמי בצד
‏ולחשוב על...
‏האנשים האחרים המעורבים...
‏ובאופן מסוים...
‏לקבל את זה שכל מה שקרה לי...
‏זה רק דבר קטן.
‏אני יכול להתמודד עם זה ואני אתמודד עם זה.
‏- לאחר פרסום עונש המוות שלו ‏- מיגל מרטינז היה זכאי ‏לשחרור על תנאי מאז 2006
‏- עד היום, בכל פעם שהוא עמד ‏בפני ועדת השחרורים,
‏- הוא קיבל סירוב בשל חומרת העברה -