Era o relație tumultuoasă.
Umblam prin baruri câte cinci, șase seri pe săptămână.
Ne distram mult. Seară de seară, jucam darts și biliard în oraș.
Nu-i voiam răul. O iubeam.
DUPĂ REINTRODUCEREA PEDEPSEI CAPITALE ÎN SUA, ÎN 1976,
PESTE 8.000 DE PERSOANE AU FOST CONDAMNATE LA MOARTE. ACEASTA ESTE POVESTEA DEȚINUTULUI CU NUMĂRUL 999306.
Mă numesc Charles Thompson. Îmi aștept execuția de 18 ani,
chiar 19, de când cazul mi se judecă.
Am fost condamnat pentru două omoruri.
Mi-am ucis iubita și pe un alt bărbat.
UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Când am intrat, am tras un foc.
Apoi m-am apropiat și am mai tras o dată.
Glonțul i-a străpuns obrazul și s-a înfipt în mandibulă.
L-am împins după un birou și l-am înjunghiat de vreo 25 de ori.
Nu-mi venea să cred. Eram uluit că am ucis pe cineva.
Nu-mi pare rău.
DEPARTAMENTUL ȘERIFULUI DIN DISTRICTUL RANDALL, TEXAS
Am început să-l înjunghii pe bărbatul de pe canapea.
INTENȚII CRIMINALE ÎN APRILIE 1999, CHARLES THOMPSON A FOST CONDAMNAT
PENTRU UCIDEREA LUI DARREN CAIN ȘI A DENNISEI HAYSLIP.
Cum este?
Mă auziți bine?
Bun.
Acum aud mai bine.
Am cunoscut-o pe Dennise de ziua mea.
A existat puțină atracție de la bun început.
Am băut câteva beri și am vorbit.
Ne-am înțeles de minune.
Mi-am petrecut noaptea cu ea.
După două săptămâni, m-am mutat cu ea.
Mereu zâmbea, râdea, era un om lipsit de griji.
Era divorțată, avea 38 de ani
și recupera acum toată distracția pe care o ratase.
Asta îmi spunea ea.
Știa să joace bine biliard, darts...
Era sufletul petrecerii.
Iar eu aveam 27 de ani.
Mi se părea ruptă din cer. Eram îndrăgostit lulea de ea.
Ne-am ciondănit de câteva ori.
O dată, de Ziua Sfântului Patrick, ea m-a lovit și am ripostat.
Am regretat. Vai, ce-am regretat!
Dar eram beat și ea m-a lovit.
Mi-am ieșit din pepeni și am pălmuit-o de vreo două ori.
Avea un ochi învinețit și buza spartă.
Îmi scrie asta și în cazier. Nu mă mândresc cu fapta mea.
Era întâia oară în viața mea când loveam o femeie.
Ne iubeam mult și ne împăcaserăm când s-a petrecut asta,
iar procurorul a încercat să mă prezinte drept un fost iubit ranchiunos.
Însă nu eram așa.
ATELIER DE CIZME ȘI PANTOFI RICCA
BARUL ACADIA
Am bănuit întâia oară că se vede cu Darren
când mi-a spus, în weekendul dinaintea acelui incident,
că s-a culcat cu barmanul din barul Kelly.
Îl întâlnisem de câteva ori,
dar habar n-aveam că se vedea cu iubita mea.
Ar fi trebuit să-mi pice fisa când ne aflam în bar.
Ne oferea băutură gratis, dar nu mi-a dat prin cap.
Mi-am zis doar că e un tip cumsecade.
Ea luase prânzul acolo de câteva ori și se vedea deja cu el.
În noaptea cu pricina,
am ieșit într-un bar, ca în fiecare miercuri seară,
pentru darts și meniul de friptură cu cartofi pentru cinci dolari.
Prietenul meu a declarat la proces
că am plecat ultimii din bar, ca în orice seară de miercuri.
Și am venit acasă.
Darren a apărut pe la 02:30-03:00,
pentru că voia iarăși să se vadă cu ea.
Am sfârșit certându-ne.
Șeriful a venit și ne-a trimis pe amândoi la plimbare.
M-am întors la șase dimineața după lucruri, să plec la serviciu,
iar el era în pat, cu ea.
Am avut o dispută verbală și lucrurile au degenerat.
Din câte îmi amintesc,
a luat un cuțit de bucătărie din suportul său
și m-a amenințat cu el.
Am scos pistolul. Parcă l-am luat din dulapul ei.
El mă amenința cu un cuțit și m-a somat să plec.
Am îndreptat pistolul spre el și i-am zis să lase cuțitul jos.
În acel moment, eram într-o confruntare violentă.
Mi-e cam neclar ce s-a petrecut după aceea.
Eram încă amețit și mahmur.
Dar, din câte îmi amintesc, el m-a atacat.
Din declarația medicului legist reiese
că primul glonț a fost tras de la circa doi metri distanță.
Venea spre mine.
Al doilea foc a fost tras de la mai puțin de doi metri.
Apoi totul e neclar.
Ne rostogoleam pe jos, luptându-ne să apucăm pistolul.
S-a petrecut fulgerător.
Îmi amintesc încăierarea.
Arma s-a descărcat și glonțul a nimerit-o.
Glonțul i-a străpuns obrazul și s-a înfipt în mandibulă.
S-a băgat între noi când ne încăieram și a fost împușcată în gură.
I-am luat pulsul, crezând că a murit. Am încercat să sun la Urgențe, dar nu am reușit.
Am fugit, intrasem în panică.
După comiterea faptei,
m-am dus acasă la o prietenă și m-am bandajat.
Am leșinat din pricina șocului.
M-am trezit dimineață, după câteva ore, și am văzut știrea la televizor.
Prietena mea se uita la televizor
și mi-a zis: „Vorbesc despre tine la știri.”
M-am uitat și eu și am văzut-o.
Mi-am zis: „Doamne, trăiește!” Și am început să plâng.
Fusese filmată ieșind cu un bandaj pe față, întinsă pe o targă,
înainte s-o urce în ambulanță.
L-am sunat pe tata și l-am salutat.
Mi-a zis imediat că m-a căutat poliția, spunând că sunt înarmat și periculos.
I-am zis că nu-i nimic.
M-a întrebat unde mă aflu și mi-a cerut să mă predau.
Așa am și făcut.
THOMPSON A FOST ACUZAT DE UCIDEREA LUI DARREN CAIN ȘI DE ATAC DEOSEBIT DE GRAV ASUPRA DENNISEI HAYSLIP.
URGENȚĂ SPITALUL HERMANN
DENNISE A FOST DUSĂ LA SPITAL PENTRU A FI OPERATĂ.
I-am zis că totul va fi bine.
Era o operație banală pentru ei.
Au lăsat-o să aștepte șase ore. Nu era în pericol.
Înainte de operație, au pus-o să stea pe o parte
și au verificat cu microscopul optic dacă totul e la locul său.
Toți au ieșit să se dezinfecteze pentru operație,
iar ea a început să se sufoce.
Au dat fuga, i-au făcut o traheotomie,
i-au administrat electroșocuri și au resuscitat-o.
Dar era prea târziu. Era deja în moarte cerebrală.
A rămas în spital patru zile, cu ordin de a nu fi resuscitată.
LA 21:25, PE 6 MAI 1998,
APARATUL DE VENTILAȚIE MECANICĂ A DENNISEI A FOST OPRIT.
DUPĂ MOARTEA EI, POLIȚIA A REVIZUIT ACUZAȚIILE LUI THOMPSON.
M-au dus la tribunal după o săptămână.
Le-am zis că nu e cazul. „Ba da. Vino!”
La tribunal, mi-au spus:
„Nu te mai acuzăm de omor din culpă și de atac deosebit de grav.”
L-am privit pe aprod, întrebând ce înseamnă asta. Mi-au zis că voi fi acuzat de omor calificat.
L-am privit iar pe aprod, care a zis: „Te paște pedeapsa capitală, băiete.”
„Pedeapsa capitală? Cum adică?”
A zis că sunt acuzat de două omoruri.
Am zis: „Spitalul a ucis-o.”
Vorbisem la telefon cu rudele mele și aflasem că au fost complicații,
că se sufocase în spital.
Eram distrus.
Familia ei a dat în judecată spitalul pentru omor prin imprudență.
Am înțeles că a fost o perioadă groaznică pentru ei.
INTRARE DE URGENȚĂ
Da, a fost foarte trist.
O iubeam,
încă mă gândesc la ea zi de zi și la motivul pentru care sunt închis.
Aș vrea să fi supraviețuit, să depună mărturie,
pentru că ea ar fi lămurit lucrurile.
CHARLES THOMPSON A FOST JUDECAT PE 12 APRILIE 1999.
AVOCATUL SĂU A SUSȚINUT CĂ DENNISE A MURIT DIN CAUZA SPITALULUI, NU A LUI THOMPSON.
Medicii detestă avocații și să depună mărturie.
Mai ales dacă e un interes la mijloc.
Au o asigurare astronomică. Nu vor pierde niciun bănuț.
Pot recunoaște că au ucis-o și tot n-ar pierde niciun ban.
AVOCATUL LUI THOMPSON
Niciunui medic nu i-ar păsa.
Sunt Ellis McCullough,
primul avocat al lui Charles Victor Thompson.
După mine, primul proces
depindea doar de interpretarea probelor medicale.
Hayslip a murit
din pricina tratamentului primit la spital.
Parchetul a insistat că premisa ar fi:
„Dacă victima n-ar fi primit nicio îngrijire medicală?”
Mi se pare ridicol.
Pentru că aproape nicio rană nu i-ar fi provocat decesul
nici dacă n-ar fi primit îngrijiri.
Premisa ar trebui să fie, indiferent de circumstanțe...
DOCUMENTAȚIE SCRISĂ
...că nu a murit pe loc.
Nu a murit în urma hemoragiei, au dus-o la spital.
STĂTEA DREPT, OCHII DESCHIȘI NEAGĂ DIFICULTĂȚI RESPIRATORII Era o rană urâtă, trebuie să recunosc.
Dar aveau instrumentele să o salveze și cunoștințele necesare.
Dar nu a fost să fie.
SEMNE VITALE
Sunt de părere că, dacă ar fi primit îngrijiri banale,
ar fi supraviețuit.
DACĂ DENNISE AR FI SUPRAVIEȚUIT,
THOMPSON PUTEA PRIMI CEL MULT ÎNCHISOARE PE VIAȚĂ.
Oamenii fac greșeli. Oamenii fac prostii.
A fost o simplă criză de furie și de gelozie.
„Dacă nu poate fi a mea, să nu fie a nimănui.”
FRATELE DENNISEI HAYSLIP
Mă numesc Michael Donaghy și sunt fratele Dennisei.
Imaginea ei, aplecată,
ridicată pe targă și aplecându-se în față,
ca să nu se înece cu propriul sânge...
era îngrozitoare.
Mi-a rămas veșnic întipărită în memorie.
Am vorbit cu un medic.
Mi-a spus: „E rănită grav. O ducem curând la spital, să-i curățăm rana.”
Așa că m-am dus la restul rudelor și le-am spus că totul va fi bine.
Că va scăpa cu viață.
Probabil că va avea dificultăți de vorbire și-i va rămâne o cicatrice pe față.
Peste vreo opt sau zece ore,
deși știam că totul este bine,
am aflat că e în moarte cerebrală.
URGENȚĂ
Parcă m-a lovit trenul.
M-am simțit răspunzător că le spusesem tuturor că e bine.
Nu pricepeam.
TRAUMATOLOGIE
Dar ceva se petrecuse...
Vă spun eu, medicii se acoperă între ei. Își mușamalizează greșelile.
NORD DALLAS
Medicii nu sunt magicieni. Nu sunt perfecți.
Sunt și ei oameni.
TRANSPORT PEDIATRIC
Poate au o pregătire mai temeinică, în general, decât trecătorii de pe stradă.
Dar și ei sunt oameni.
MARTOR AL APĂRĂRII
Sunt Paul Radelat, de profesie patolog. Apărarea a susținut sus și tare că nu era o rană fatală
și că ea a decedat în urma unui incident nefericit de la spital.
Aveam rolul de a susține această idee
cât de bine aș fi putut, păstrându-mi integritatea profesională.
Glonțul a străpuns căile respiratorii superioare,
provocând sângerarea la capătul traheii.
Asta îi preocupa pe medici și au acționat în consecință.
DOSARUL MEDICAL ARATĂ CĂ LARINGELE ERA DESPRINS DE TRAHEE.
A RĂMAS FĂRĂ OXIGEN ÎNTRE CINCI ȘI ZECE MINUTE.
URGENȚĂ SPITALUL HERMANN
Nu cred că medicii au mușamalizat ceva.
Poate sunt naiv în privința asta. Cred că și-au dat toată silința.
E ușor să comiți o greșeală.
Nu știu dacă au greșit sau nu, dar e o situație foarte dificilă.
Nu cred că vina, în accepțiunea mea a termenului,
ar trebui aruncată asupra personalului medical.
Medicii nu voiau să facă vreun rău.
Cel care a împușcat-o pe victimă îi voia răul.
ÎN URMA PROCESULUI DE MALPRAXIS, SPITALUL NU A FOST GĂSIT VINOVAT.
BISERICA ȘI ȘCOALA LUTERANĂ SFÂNTA TREIME
Da, a fost foarte trist. O iubeam.
Încă mă gândesc la ea zi de zi.
FIUL DENNISEI HAYSLIP
Aș vrea să fi supraviețuit, să depună mărturie.
Ar fi lămurit lucrurile.
A zăcut în spital patru zile, primind doar perfuzie cu lichide,
cu ordin de a nu fi resuscitată. Nu eu am ucis-o, ci spitalul.
Vorbisem la telefon cu rudele mele și aflasem că se sufocase în spital,
că apăruseră complicații, că fusese în comă.
Cu ce să încep?
N-ar fi fost în spital dacă n-ai fi împușcat-o tu!
E ușor să-ți cauți scuze. E simplu să dai vina pe spital.
Eu așa aș face. Aș proceda la fel în situația lui.
Dar adevărul e că ai amenințat-o cu pistolul
și ai apăsat pe trăgaci.
Știm că ai tras de aproape pentru că avea arsuri de praf de pușcă pe obraz.
Mă numesc Wade Hayslip.
Dennise era mama mea.
Mama era o femeie bună la suflet.
M-a învățat tot ce trebuia să știu despre compasiune.
Sper să înțeleagă Chuck,
să priceapă efectul în lanț al faptelor sale.
Impactul pe care l-a avut.
Eu îl simt în fiecare zi.
Darren venea spre mine.
Da. Am tras o dată, de două ori, apoi ne-am încăierat.
După aceea totul e neclar.
E neclar?
Zice că a tras o dată, de două ori... De fapt, a tras de cinci ori.
Când Darren zăcea cu fața în jos, i-a mai tras un glonț în ceafă.
Bun.
Cum să fie neclar? E foarte limpede.
Ca bună ziua!
A făcut-o intenționat.
Parcă am luat pistolul din dulapul ei.
Îmi amintesc încăierarea. Glonțul a nimerit-o.
Nu-mi amintesc precis cum s-a întâmplat totul.
Este...
N-a dat detalii despre cum a fost spartă ușa,
despre cum a ajuns tocul zob.
În plus, confruntarea a fost în camera de zi și în bucătărie.
Nu știu cum ar fi ajuns la dulap să ia pistolul.
Dă explicații copilărești.
Ca un copil prins făcând năzbâtii,
dar care continuă să susțină că nu e vinovat,
deși l-ai văzut cu ochii tăi.
Asta mi se pare...
Restul lumii știe.
Dar, nu se știe de ce, el ține cu dinții de minciuna lui.
În noaptea crimei,
eram cu toții în barul Bimbo: Dennise, Chuck și cu mine.
Jucam darts și mâncam friptură, ca de obicei.
PRIETENĂ ȘI BARMANIȚĂ
Mă numesc Missy Cook. Suntem la barul Bimbo din Houston.
E o cârciumă din partea locului.
E o bodegă cunoscută, care se află aici de zeci de ani.
Dennise era o femeie incredibilă.
Era unul dintre acei oameni
pe care, imediat ce-i cunoști și vorbești cu ei,
după cinci minute, ai impresia că-i cunoști de o viață.
Era ca o soră, ca o mătușă,
ca o prietenă bună, ca o tovarășă de joacă din copilărie.
Avea capacitatea să te facă să te simți în largul tău.
Dennise și Chuck mi se păreau o pereche ciudată.
În primul rând, pentru că el era mai tânăr.
Nu-mi prea amintesc clipa când l-am cunoscut,
pentru că, lucrând într-un bar, ai mereu în față câte 50 de oameni.
Presupun că, prin prisma vârstei mele, a preferințelor, a orei târzii,
mi-am zis că e un tip atrăgător.
Dar ceva din mine mi-a deschis repede ochii.
„Ceva nu e în regulă cu el. Fii precaută!”
Într-o seară, târziu, ea a venit în bar cu ochiul vânăt.
Mi-a spus că el îi provocase vânătaia.
Era lumină slabă în bar. Nu am înțeles la ce se referă.
Ea mi-a arătat că e fardată strident...
Am zis: „La dracu'! Ce faci? Ce cauți cu individul ăsta? Scapă de el!
E o bombă cu ceas. E bețiv, prizează cocaină.
Fugi de individul ăsta!”
Și ea mi-a răspuns: „Știu. Trebuie să o fac.”
Eram neliniștită,
știind că Dennise încerca să-i impună niște limite lui Chuck.
Cine se aștepta să se petreacă așa ceva?
Suntem în fața locului faptei.
COMPLEXUL WATERMAN CROSSING
Dennise locuia în casa din spate.
FOSTUL ȘEF AL LUI DARREN
Mă numesc Jim Kelly.
Eram proprietarului restaurantului unde Darren lucra ca barman de noapte.
Am înțeles că Dennise rupsese relația cu Chuck.
De fapt, știu sigur pentru că mi-a spus-o cu gura ei.
Se despărțise de Chuck din cauză că el era,
cu propriile ei cuvinte, „un nemernic”.
Apoi l-a cunoscut pe Darren, care era cu totul altfel.
Prin comparație, unul era un învingător și celălalt, un ratat.
Darren era foarte prietenos și sociabil.
Avea un zâmbet minunat și...
avea să ajungă departe.
Erau împreună doar de câteva săptămâni la momentul incidentului.
Darren lucra de noapte.
M-a sunat și mi-a zis că Chuck o amenințase pe Dennise
și voia să se ducă la ea acasă, să vadă ce face.
S-o apere în caz că se ivea Chuck.
Și i-am dat voie.
Până în ziua de azi regret această decizie.
Darren s-a dus la ea acasă și s-a încăierat cu Chuck.
Din ce am înțeles, Darren l-a pocnit și i-a zis: „Chuck, e o prostie ce faci.
Ea nu mai e cu tine. E cu mine acum. Nu vrei să bem o bere?”
Asta mi-a zis la telefon.
Chuck a fost de acord. Și au lămurit lucrurile.
După înfruntarea cu Chuck,
Darren m-a sunat să-mi spună că se bucura de cele întâmplate.
Simțea că el și Chuck căzuseră cumva la înțelegere,
că totul se încheiase.
Chuck avea să-și vadă de viață, la fel ca Dennise și Darren.
Evident, n-a fost așa.
Din câte am înțeles, Chuck a plecat, dar s-a întors apoi și a spart ușa.
Darren s-a dus la ușă și a fost împușcat în piept.
Chuck i-a dat ocol și l-a împușcat în ceafă.
După aceea, a fugărit-o pe Dennise prin apartament,
a prins-o și i-a spulberat fața.
Când am ajuns, Dennise era încă aici. O duceau la spital, să-i salveze viața.
Darren era chiar după ușă.
Îl vedeam zăcând pe jos.
Și șeriful a spus că a murit.
M-am întors cu spatele.
Privind în urmă, știind acum ce s-a întâmplat,
ce fel de om dă mâna cu cineva, pleacă,
apoi revine după câteva ore și ucide doi oameni?
Ce fel de om ar face asta?
BIROUL ȘERIFULUI CENTRU DE DETENȚIE
ȘERIFUL DISTRICTULUI HARRIS
JURAT LA PROCES
Aici se vede cum a spart ușa.
Da, s-au rupt așchii din ușă.
Îmi amintesc că au arătat poza asta la procesul inițial.
Mă numesc Harrell Rodgers
și am fost jurat la procesul lui Charles Thompson,
acuzat de două omoruri.
N-am văzut prea multe poze cu rănile Dennisei.
Nu-mi amintesc ca asta să fi fost
un element important pentru deliberările juraților.
PROBELE PROCURATURII FOTOGRAFII
Jurații se împăcaseră cu ideea
că, dacă n-ar fi împușcat-o în față, ea nu ar fi murit.
Deci se făcea vinovat de moartea ei.
Obiectivul nostru era să determinăm dacă era un pericol pentru societate.
În decursul procesului, s-au conturat și alte aspecte
care ne-au convins că era un individ extrem de periculos.
Unul dintre elementele frapante de la proces a fost mărturia Dianei Zernia.
THOMPSON S-A DUS ACASĂ LA DIANE ZERNIA IMEDIAT DUPĂ INCIDENTUL ARMAT.
LA PROCES, DIANE A RELATAT CE I-A POVESTIT THOMPSON.
S-a petrecut fulgerător.
Îmi amintesc încăierarea.
Arma s-a descărcat și glonțul a nimerit-o.
S-a băgat între noi când ne încăieram și a fost împușcată în gură.
I-am luat pulsul, crezând că a murit.
Am fugit, intrasem în panică.
Nu acestea sunt faptele prezentate de Diane Zernia la proces.
A depus mărturie că Thompson i-ar fi relatat
cum a fost împușcată Dennise Hayslip.
El a zis că i-a spus Dennisei: „Pot să te împușc și pe tine, javră!”
I-a lipit pistolul de falcă și a tras.
Diane era cea mai înfricoșată persoană pe care am văzut-o vreodată
în boxa martorilor sau oriunde altundeva.
Era o femeie plăpândă,
palidă la față.
Făcuse ochii mari și era speriată de moarte.
Se temea de acest individ.
DIANE ZERNIA ERA SUBIECTUL UNEI ÎNREGISTRĂRI
PREZENTATE ÎNAINTE DE PRONUNȚAREA SENTINȚEI.
CÂND THOMPSON ERA ÎN AREST,
A FOST ÎNREGISTRAT VORBIND CU UN POLIȚIST SUB ACOPERIRE
CARE SE DĂDEA DREPT ASASIN PLĂTIT.
Bun, este 7 iulie 1998.
E ora 17:45.
Voi intra în legătură cu Charles Thompson
care a solicitat comiterea unei crime.
Charles Thompson?
Bună, amice!
- Tu ești Thompson? - Da.
Bine. Te aștept de zece minute. Cât vă ia să ajungeți aici?
- Uneori, durează puțin. - Bine.
Nu-mi prea place să vin la închisoare. Înțelegi? Nu-i prea frumos.
În termeni juridici, e vorba despre o instigare.
Au trimis un polițist sub acoperire în celula lui,
ca să extragă informații de la Chuck.
Am citit ziarul de azi.
În vederea formulării rechizitoriului,
de obicei, își aduc martorii să depună mărturie. Trebuie să te ocupi de o martoră în acest caz.
Bun. Când îmi ceri să mă ocup de ea...
Parcă Max urma s-o ucidă.
Mă duce cu zăhărelul. Nu a ucis-o.
I-am dat deja niște bani și m-a tras pe sfoară.
- Cât i-ai dat? - O sută douăzeci și cinci.
Ca avans.
Asta e fata pe care vrei s-o omor?
- Da. - Bun.
Vreau doar să scapi de ea.
E unica martoră a procurorului.
Bine. Cât de greu va fi de găsit și de eliminat?
Ușor. Îți dau imediat adresa ei. Ai ceva de scris?
Nu. O s-o țin minte. Spune-mi!
Thompson i-a zis că vrea să-i ucidă pe martori,
pe cei cărora le mărturisise fapta.
Ești printre jurați și ce auzi?
Un nemernic beat intră într-o casă,
ucide un bărbat, împușcă încă o persoană care apoi moare,
își recunoaște fapta, apoi încearcă să-i elimine pe martori.
Îți mai pasă de altceva?
Bun, despre ce sumă vorbim?
- Cât să fie? - Spune cât vrei!
Dacă ai adresa, o s-o omor pentru 1.500.
REDARE
Bun, trebuie s-o memorez acum.
Diane Zernia. Z-E-R...
Diane Zernia. Diane, Diane Zernia.
Dar unde anume este? Care e casa?
E în cartier, lângă...
- Bun, știu locul. - E o casă în stil victorian.
Cutia poștală e neagră cu pete albe, ca pielea de vacă.
Ea are în jur de 48, 50 de ani.
E mamă. Are o fiică de 14 ani.
Bine.
Când ieși, îmi plătești 1.500 de dolari.
- Nicio problemă. - În regulă?
Serios, vin după tine dacă nu mă plătești.
- Plătesc, îți promit. - Bun. Târfa e ca și moartă.
Tot ce are un om pe lume e cuvântul lui.
Așa e. Atunci, să te ții de cuvânt!
- Nicio problemă, amice. - Bine.
Te las. Plec.
A fost un moment crucial pentru mine.
Ne-am gândit mult la faptul
că, dacă cineva ar fi reușit să comită crima ordonată de el,
n-ar fi manifestat niciun strop de remușcare.
Ar fi fost încântat că a scăpat de ea.
A fost prima oară când am început să mă gândesc
că poate nu facem bine cerând închisoarea pe viață.
Era un om capabil de un rău colosal.
PE 16 APRILIE 1999,
CHARLES THOMPSON A FOST CONDAMNAT LA MOARTE.
DUPĂ ȘASE ANI, PROCESUL S-A REJUDECAT
DEOARECE ÎNREGISTRAREA ERA ILEGALĂ.
JURAȚII NU AU MAI ASCULTAT-O DE ACEASTĂ DATĂ.
Nu știu cum poți ucide pe cineva dintr-un impuls de moment,
oricât de furios ai fi.
Nu știu. Dar unii sunt în stare de asta.
PRIM-JURAT LA REJUDECAREA PROCESULUI
Sunt Kristen Merttens.
Am fost prim-jurat la rejudecarea procesului lui Charles Victor Thompson.
Nu-i stabileam vinovăția sau nevinovăția, ci pedeapsa:
închisoare pe viață sau, din nou, pedeapsa capitală.
Apărarea a bătut monedă pe faptul
că victima a murit șase zile mai târziu, în spital.
Pentru mine, era irelevant. El o împușcase în față.
Înainte de asta, ucisese o altă persoană.
Darren a fost pierdut din vedere.
Moartea lui nu a fost așa de des pomenită ca a lui Dennise
și îi compătimesc familia.
Sunt încredințată că Chuck avea intenția să-l ucidă pe Darren
și să o omoare pe Dennise.
Cu Darren, a procedat mai impersonal: „Vreau doar să mă descotorosesc de el.”
S-a implicat afectiv mai mult, când a ucis-o pe Dennise.
LA REJUDECAREA PROCESULUI,
THOMPSON A FOST CONDAMNAT DIN NOU LA MOARTE.
Un om precum Chuck
e foarte narcisist, îi place să fie în centrul atenției.
Dacă ar fi primit închisoare pe viață,
ar fi fost un cadou pentru el, din cauza personalității sale
și a felului său de a fi.
Îmi amintesc limpede,
după citirea verdictului și întoarcerea în sala de deliberare,
că judecătorul a venit și ne-a vorbit, la fel și procurorul.
Și-mi amintesc că am întrebat: „Are vreo cale de a scăpa?
Mi se cunoaște numele.” Ăsta e mereu un motiv de îngrijorare.
Judecătorul mi-a răspuns: „Ridicol! E condamnat la moarte.”
Iar, peste patru zile, am aflat că a evadat.
CONDUCEȚI ÎNCET NE IUBIM COPIII
„Căutare la nivel național a unui evadat din Texas.”
Ăsta e articolul din ziar.
DUPĂ ȘASE ANI DE DETENȚIE, THOMPSON A FUGIT DIN CELULĂ
FOLOSIND O LEGITIMAȚIE FALSĂ ȘI HAINELE DE LA TRIBUNAL.
CĂUTAREA AJUNGE LA NIVEL NAȚIONAL PENTRU EVADATUL DIN TEXAS
Eram la serviciu. Am primit un apel în parcare.
Era cineva de la Parchet.
Mă informa că a evadat Charles Thompson.
Întreba dacă mă simt în siguranță, dacă m-ar ajuta o escortă a poliției.
Chestii de genul ăsta.
I-am răspuns că nu mă simt neapărat în pericol.
„Pentru mulți condamnați, Charles Thompson,
care a fugit din penitenciarul districtului Harris
și a fost recapturat abia după patru zile, în Louisiana,
rămâne o persoană manipulatoare, egoistă, fără direcție,
care și-a omorât fosta iubită și pe noul ei iubit.”
CHARLES THOMPSON ȘI-A UCIS IUBITA ȘI PE NOUL EI IUBIT
Partea remarcabilă este
că și-a făcut un plan complex de evadare
și că a reușit.
Apoi a fost prins pentru că s-a îmbătat
la o benzinărie sau la un magazin din Louisiana.
A sărit în tren, a făcut toate aceste lucruri,
a evadat din închisoare, dar s-a îmbătat și a fost prins?
Atunci, mi-am zis: „Ce idiot!”
Dar poate că sunt nedrept,
pentru că eu nu știu...
Nu știu cum este să fii fugar.
Și nu știu cum este să stai în pușcărie
vreme de vreo zece ani.
Nu sunt surprins că era în stare să scape cu vorba bună din orice.
Era fermecător, viclean, extrem de manipulator.
Chuck e un maestru al manipulării.
DUPĂ O PAUZĂ OBLIGATORIE DE 90 DE ZILE,
DEPARTAMENTUL DE JUSTIȚIE DIN TEXAS A PERMIS UN AL DOILEA INTERVIU.
Bună!
O duc bine.
Azi nu am nicio surpriză?
Viața mea e ca o carte deschisă.
Charles Victor Thompson a evadat din penitenciarul districtului Harris
și a fost recapturat abia după patru zile, în Louisiana.
Obiectivul nostru era să determinăm dacă era un pericol pentru societate.
Cred că v-am demonstrat că nu-s un pericol pentru societate. Am hoinărit liber timp de patru zile.
Am trecut pe lângă bătrânele, în fața centrelor comerciale,
când coborau din mașini, și nu le-am furat mașinile.
Nu am jefuit pe nimeni. Nu am atacat pe nimeni.
Nu am făcut rău nimănui.
Dar, la orice proces unde se prefigurează pedeapsa capitală,
li se spune juraților că acuzatul e un pericol, că va ucide din nou.
Am înțeles că Dennise rupsese relația cu Chuck.
De fapt, știu sigur pentru că mi-a spus-o cu gura ei.
Chiar dinainte să înceapă să se vadă cu Darren.
Da, e de înțeles. Sigur asta i-a spus ea.
Dar ne-am despărțit, ne-am împăcat, ne-am despărțit iar,
ne-am împăcat, ne-am văzut cu alte persoane...
Nu știu cum să-i spun. Nu puteam trăi unul fără celălalt.
Ne tot întorceam unul la altul.
Cine știe? Poate că m-ar fi vizitat la închisoare.
Așa era firea ei.
Dacă aș fi avut intenția să-i ucid, cum zic ei, de ce aș fi sunat înainte?
M-am dus la telefonul public, am sunat-o.
I-am zis că vin acasă după lucruri și ea mi-a spus că s-a culcat.
„- Darren e acolo? - Nu.”
I-am zis că ajung în cinci minute și am închis.
S-a culcat la loc.
M-am dus în dormitor și mi-am luat hainele din sertare.
Ea s-a ridicat în capul oaselor, zicând: „Dumnezeule!”
Atunci, mi-am dat seama că era cineva în pat, cu ea.
Nu încercam să o trezesc, voiam doar să-mi iau lucrurile.
O anunțasem că voi veni.
Văzându-l acolo, mi s-a pus pata pe ea.
„Doamne!” Ne-am certat.
Au trimis un polițist sub acoperire în celula lui,
ca să extragă informații de la Chuck.
Erau prieteni, dar el a angajat pe cineva să o omoare
ca să nu depună mărturie la proces.
E jenant. Ce pot să zic?
Eram un narcoman derutat.
Un alcoolic care a luat un șir de hotărâri proaste.
Eram supărat că Diane își schimbase mărturia.
Eram de părere că minte.
Nu prea am ce să spun despre asta, de fapt.
Aș vrea să nu se fi întâmplat așa. A fost o situație extrem de nefastă.
Nu i-am vrut niciodată răul Dianei.
Nu sunt absolut deloc furios.
Dar cred
că a primit pedeapsa capitală
în mod cuvenit și just.
Să-i porți ranchiună de moarte cuiva vreme de 20 de ani...
e de înțeles. Adică...
Eu nu...
Eu n-aș putea urî atât pe cineva. Nu-mi stă în fire.
Știți ce se spune despre ură: că îți roade sufletul.