Det var et stormfuldt forhold.
Vi gik på bar fem-seks aftener om ugen.
Det var sjovt. Vi gik ud og spillede dart og pool hver aften.
Det var ikke min mening. Jeg elskede hende.
SIDEN GENINDFØRSLEN AF DØDSSTRAF I USA I 1976 ER MERE END 8.000 MENNESKER BLEVET IDØMT DØDSSTRAF FOR MORD
HER ER HISTORIEN OM DØDSGANG-FANGE #999306
Charles Thompson. Jeg har siddet på dødsgangen i 18 år.
19 år i alt for den her sag.
Jeg blev kendt skyldig i overlagt drab. Et dobbeltdrab.
Det var en kæreste og en anden mand.
EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Jeg gik hen og affyrede et skud, og så et skud til, da jeg kom tæt på.
Hun blev skudt i kinden, og kuglen stoppede i kæben.
Jeg jagtede ham om bag et skrivebord og stak ham omkring 25 gange.
Jeg kunne ikke fatte, at jeg lige havde myrdet nogen.
Det angrer jeg ikke.
Jeg begyndte at stikke fyren på sofaen.
I APRIL 1999 BLEV CHARLES THOMPSON KENDT SKYLDIG
I DRABENE PÅ DARREN CAIN OG DENNISE HAYSLIP
Hvordan er det?
Kan I høre mig?
Godt.
Jeg kan bedre høre jer.
Jeg mødte Dennise på min fødselsdag.
Der var lidt kemi med det samme.
Vi sad og drak nogle øl og faldt i snak.
Vi var bare på bølgelængde.
Jeg tilbragte natten med hende.
To uger senere flyttede jeg sammen med hende.
Hun smilede og grinede altid. Hun var sorgløs.
Hun var fraskilt og var 38 år gammel.
Hun ville indhente det, hun var gået glip af.
Det var det, hun sagde.
Hun kunne spille pool og dart.
Hun var festens midtpunkt.
Og jeg var 27 år gammel.
Hun var fantastisk i mine øjne. Jeg var forelsket i hende.
Vi skændtes lidt.
På St. Patrick's Day slog hun mig, og jeg slog igen.
Det fortrød jeg. Det gjorde jeg.
Men jeg var fuld, og hun slog mig.
Jeg mistede besindelsen og gav hende et par lussinger.
Hun fik et blåt øje og et mærke på læben.
Det var med i sagen. Jeg var ikke stolt af det.
Det var første gang, jeg havde slået en kvinde.
Vi var forelskede, og vi var sammen igen, da det skete.
Anklagerne fremstillede mig som en utilfreds ekskæreste.
Sådan var det ikke.
RICCAS HÅNDLAVEDE STØVLER OG SKO
Jeg fandt ud af, at hun kom sammen med Darren,
da hun fortalte mig, weekenden før det her skete,
at hun havde været i seng med bartenderen fra Kelly's.
Jeg havde mødt ham flere gange.
Men jeg anede ikke, at han lå i med min kæreste.
Jeg skulle have opdaget det på baren.
Han gav os gratis drinks, og jeg studsede ikke over hvorfor.
Jeg tænkte bare, at han ville være god ved os.
Hun havde spist frokost derinde flere gange og havde været sammen med ham.
Den aften, det skete,
tog vi på den bar, vi altid besøgte om onsdagen.
Vi skulle spille dart og spise bøffer og kartofler for fem dollar.
Min ven fortalte i retten,
at vi lukkede baren, som vi altid gjorde onsdag aften.
Og så tog vi hjem.
Darren kom forbi klokken 02.30 eller 03.00 om natten,
fordi han ville være sammen med hende.
Vi kom op at slås.
Politiet kom og bad os om at gå.
Jeg kom hjem klokken seks om morgenen for at hente mine ting og tage på arbejde,
og der lå han i sengen med hende.
Vi begyndte at skændes, og det ene førte til det andet.
Så vidt jeg kan huske,
tog han en kniv fra knivblokken i køkkenet.
Så truede han mig med den.
Jeg tog pistolen.
Jeg havde vist taget pistolen i hendes skab.
Manden truede mig med kniven og bad mig om at gå.
Jeg trak pistolen og sagde, at han skulle lægge kniven fra sig.
Så det var skakmat på det tidspunkt.
Det, der så skete, er sløret for mig.
Jeg havde tømmermænd og var lidt fuld.
Så vidt jeg husker, angreb han mig.
Hvis man ser på retsmedicinerens rapport,
blev det første skud affyret på 1,8-2,4 m afstand.
Han kom hen mod mig.
Andet skud var på under en meters afstand.
Det er sløret derefter.
Vi væltede rundt og kæmpede om pistolen.
Det skete så hurtigt.
Jeg kan huske, at vi sloges.
Pistolen gik af, og hun blev ramt.
Hun blev skudt i kinden. Kuglen stoppede i hendes kæbe.
Hun kom imellem os og blev skudt i munden.
Jeg tjekkede hende og troede, at hun var død. Jeg ringede til alarmcentralen, men den gik ikke igennem.
Jeg løb. Jeg flygtede. Jeg gik i panik.
Efter forbrydelsen
tog jeg hjem til en ven og fik forbindinger på.
Jeg gik ud som et lys på grund af chok.
Jeg stod op et par timer senere, og da var det i fjernsynet.
Min ven så det.
Hun sagde, at det vist var mig, der var i fjernsynet.
Jeg så det, og jeg så hende.
Jeg sagde: "Åh gud. Hun er i live." Jeg begyndte at græde.
De filmede hende, da hun kom ud med bandager på. Hun sad på båren,
inden de kørte hende ind i ambulancen.
Jeg ringede til min far og sagde hej.
Han sagde, at politiet havde spurgt efter mig.
"Du er bevæbnet og farlig." Fint nok.
"Sig, hvor du er, sønnike. Meld dig selv."
Det gjorde jeg.
THOMPSON BLEV SIGTET FOR DRABET PÅ DARREN CAIN OG DET VOLDELIGE OVERFALD PÅ DENNISE HAYSLIP
AKUTKLINIK MEMORIAL HERMANN
DENNISE BLEV KØRT PÅ HOSPITALET TIL OPERATION
De sagde, at hun nok skulle klare den.
Det var ren rutine for dem.
Hun ventede i seks timer. Det var ikke livstruende.
Da de kørte hende ind, lagde de hende på siden.
De tjekkede med et fiberoptisk skop for at se, at alt var, som det skulle være.
De forlod operationsstuen for at gøre sig klar til operation.
Hun stoppede med at trække vejret. De løb ind til hende.
De gav hende stød og fik hendes hjerte i gang igen.
Men det var for sent. Hun var allerede hjernedød.
Hun lå på stuen i fire dage med ordre om, at hun ikke skulle genoplives.
KL. 21.25 DEN 6. MAJ 1998 SLUKKEDE MAN FOR DENNISES RESPIRATOR EFTER DENNISES DØD ÆNDREDE MAN SIGTELSERNE MOD THOMPSON
De tog mig med til retten, syv dage efter det skete.
Jeg sagde, at jeg da ikke skulle møde i retten.
Jeg tog derned, og så sagde de det.
"Vi frafalder sigtelserne for drab og voldeligt overfald."
Jeg kiggede på retsbetjenten. "Hvad betyder det?" De sagde, at de ville tiltale mig for overlagt drab.
Retsbetjenten sagde: "Så er der tale om dødsstraf, sønnike."
"Dødsstraf? Hvad snakker I om?"
"Du bliver tiltalt for et dobbeltdrab."
"Hospitalet dræbte hende da."
Jeg havde talt med min familie og havde hørt om komplikationerne.
At hospitalet havde kvalt hende.
Jeg var knust.
Familien sagsøgte hospitalet for dødsfaldet.
Jeg forstår godt, at det var en svær tid for dem.
Det var meget trist.
Jeg elskede hende.
Jeg tænker stadig på hende hver dag og på, hvorfor jeg er her.
Jeg ville ønske, at hun kunne have vidnet, for hun vidste, hvad der skete.
CHARLES THOMPSON KOM FOR RETTEN FOR DOBBELTDRAB DEN 12. APRIL 1999
HANS FORSVARER HÆVDEDE, AT DENNISES DØD
VAR HOSPITALETS ANSVAR OG IKKE THOMPSONS
Lægerne hader advokater, og de hader at vidne.
Især hvis de har noget i klemme.
De er forsikret for fantasillioner.
Det koster dem ikke noget.
De kan tage ansvaret på sig, og det ville ikke koste dem noget.
Ingen i lægeverdenen ville løfte et øjenbryn.
Jeg hedder Ellis McCullough.
Jeg var Charles Victor Thompsons oprindelige forsvarsadvokat.
Den første retssag var hængt op
på fortolkningen af de medicinske beviser.
Hayslip... Dødsårsagen...
Det skyldtes hospitalets behandling.
Statens svar var så:
"Hvad, hvis ofret slet ikke havde modtaget lægehjælp?"
Det mener jeg er helt forrykt.
Der er stort set ingen skader, der ikke kan føre til døden,
hvis de ikke behandles.
Man bør i stedet se på den situation, der var.
Hun døde ikke på gerningsstedet. Hun forblødte ikke på stedet.
SIDDER OP ÅBNE ØJNE INTET VEJRTRÆKNINGSBESVÆR
Det var et slemt sår. Jeg vil ikke bagatellisere det.
Men de havde alle muligheder for at redde hendes liv. De vidste hvordan.
Men det skete bare ikke.
Hvis hun havde modtaget helt almindelig lægehjælp,
ville hun have overlevet.
HVIS DENNISE HAVDE OVERLEVET,
VILLE THOMPSON IKKE KUNNE IDØMMES MERE END FÆNGSEL PÅ LIVSTID
Folk begår fejl. Folk handler dumt.
Han var bare... rasende og jaloux.
"Hvis jeg ikke må få hende, skal ingen have hende."
Jeg hedder Michael Donaghy, og jeg er Dennises bror.
Det billede af hende foroverbøjet.
Hun sidder på båren og læner sig forover,
så hun ikke blev kvalt i sit eget blod.
Det var forfærdeligt. Det er som brændt fast på min nethinde.
Jeg talte med en læge dernede. Han sagde:
"Hun er hårdt såret. Om lidt kører vi hende ind og ordner såret."
Jeg gik ud til familien og sagde, at det hele nok skulle gå.
Hun ville overleve.
"Hun vil nok have svært ved at tale, og hun får ar i ansigtet."
Otte-ti timer senere gik det ikke længere,
for da var hun stort set hjernedød.
Det ramte mig virkelig hårdt.
Jeg følte mig ansvarlig, fordi jeg sagde til alle, at det nok skulle gå.
Jeg ved ikke, hvad der skete, men der skete noget.
Jeg vil sige, at læger dækker over læger.
De dækker over hinanden.
Læger er ikke tryllekunstnere. De er ikke perfekte.
De er mennesker.
De har uddannet sig mere end folk på gaden.
Men de er stadig mennesker.
Jeg hedder Paul Radelat og er patolog. Forsvaret fastholdt, at der ikke var tale om en livstruende skade,
og at hun døde, fordi der skete noget uheldigt på hospitalet.
Jeg skulle underbygge den påstand
så vidt muligt inden for rimelighedens grænser.
Projektilet penetrerede den øvre luftvej.
Det forårsagede blødning i toppen af luftrøret.
Det var lægernes fokus, og det var derfor, de gjorde, som de gjorde.
IFØLGE JOURNALERNE
LØSNEDE DENNISES ILTFORSYNING SIG FRA HENDES LUFTRØR
HUN FIK INGEN ILT I MELLEM FEM OG TI MINUTTER
Jeg mener ikke, at de dækkede over det.
Måske er jeg naiv, men jeg mener, at de forsøgte at gøre deres bedste.
Det er nemt at begå fejl.
Jeg ved ikke, om de begik en, men det her er en vanskelig situation.
Jeg ved ikke, om man skal placere skyld
på hospitalspersonalet.
De havde ingen onde hensigter.
Vi kan med sikkerhed sige, at skytten havde onde hensigter.
IFØLGE AFGØRELSEN I FAMILIENS SAG ANGÅENDE LÆGEFEJL
BAR HOSPITALSPERSONALET IKKE SKYLDEN Det var trist. Jeg elskede hende.
Jeg tænker stadig på hende hver dag og på, hvorfor jeg er her.
Jeg ville ønske, at hun havde kunnet vidne.
Hun vidste, hvad der skete.
Hun lå på en stue med intet andet end et væskedrop i fire dage
med en ordre om ikke at genoplive.
Hospitalet dræbte hende.
Jeg havde talt med min familie og hørt, at de havde kvalt hende.
Der var komplikationer. Hun lå i koma.
Hvor skal jeg begynde?
Hun ville ikke være på hospitalet, hvis hun ikke var blevet skudt.
Det er en nem undskyldning.
Det er nemt at skyde skylden på hospitalet.
Det ville jeg også gøre, hvis jeg var i hans situation.
Men sandheden er, at han holdt en pistol op mod en andens ansigt
og trykkede på aftrækkeren.
Vi ved, at pistolen var tæt på, fordi der var krudtslam på hendes kind.
Jeg hedder Wade Hayslip.
Dennise var min mor.
Min mor var et kærligt menneske.
Hun lærte mig alt om medmenneskelighed.
Jeg håber, at Chuck forstår det.
At han forstår den dominoeffekt, han satte i gang.
Den påvirkning, det har forårsaget.
Jeg mærker den hver dag.
Så vidt jeg husker, angreb Darren mig.
Jeg skød en gang. To gange. Og så sloges vi.
Resten er bare tåget for mig.
Er det tåget?
Han skød en, to gange. Han skød fem gange.
Og da han lå på gulvet med ansigtet nedad, skød han ham i baghovedet.
Godt. Er det tåget? Det er ret tydeligt.
Meget klart.
Og overlagt.
Jeg tog vist pistolen i hendes skab.
Jeg kan huske, at vi sloges, og at pistolen gik af, og at hun blev ramt.
Jeg... Jeg kan ikke huske, hvordan det skete helt præcist.
Det...
Han fortæller ikke, at han ødelagde døren.
Dørkarmen var smadret.
Sammenstødet fandt sted i stuen og i køkkenet.
Jeg ved ikke, hvordan han skulle været gået ind til skabet.
Han er som en femårig. Når man tager dem i noget,
fastholder de, at det ikke var dem, selvom man så dem gøre det.
Jeg føler, at det...
Resten af verden ved det. Men du holder fast i den her løgn.
Den aften, det skete,
havde vi været på Bimbo's. Dennise, Chuck og mig.
Vi spillede dart og spiste bøffer. Det var en normal aften.
Jeg hedder Missy Cook. Vi er på Bimbo's i Houston i Texas.
Det er en lokal beværtning.
Det er en ikonisk bar, der har ligget her i årtier.
Dennise var så fantastisk.
Hun var en af de der typer, som man begynder at tale med,
og efter fem minutter føler man, at man har kendt hende altid.
Hun var ens søster og tante. Hun var ens bedste ven og legekammerat.
Hun havde en personlighed, der gjorde, at man følte sig hjemme.
Dennise og Chuck var et besynderligt par.
På grund af hans alder. Han var yngre.
Jeg kan ikke rigtig huske første gang, jeg så ham.
På en bar står der 50 mennesker foran en hele tiden.
Hvis jeg tænker på mig og min alder og tidspunktet,
tænkte jeg nok, at han var lækker.
Men jeg indså hurtigt, at der var en anden side.
"Der er noget ved ham. Ham skal du holde øje med."
En aften kom hun ind på baren med et blåt øje.
Vi talte sammen, og hun sagde, at det var ham, der havde gjort det.
Der var mørkt i baren. Jeg kunne ikke se det.
"Jeg har en masse makeup på, men..."
Og jeg spurgte, hvad pokker hun lavede med den fyr.
"Han er en tikkende bombe. Han drikker for meget og tager kokain."
"Kom væk fra ham."
Hun sagde, at det vidste hun godt.
Jeg var bekymret,
fordi jeg vidste, at hun forsøgte at sætte nogle grænser.
Hvem vidste, at det ville ske?
Vi er lige uden for gerningsstedet.
Dennise boede her bag os.
DARRENS CHEF
Jeg hedder Jim Kelly.
Jeg ejede en restaurant,
hvor Darren arbejdede som bartender den aften.
Jeg forstod det sådan, at Dennise var færdig med Chuck.
Jeg ved, at hun var færdig med Chuck, for det sagde hun til mig.
Hun slog op med Chuck, fordi han var...
Jeg kan huske det. "Han var et svin."
Og så mødte hun Darren. De var hinandens modsætninger.
Hvis den ene stod der og den anden der, var der en vinder og en taber.
Darren var udadvendt og meget venlig.
Han havde et skønt smil, og...
Han skulle nok blive til noget.
De havde kun været sammen et par uger, da det her skete.
Den aften arbejdede Darren som min bartender.
Han ringede og spurgte...
Han sagde, at Chuck havde truet Dennise, og han ville tage derover.
Han ville beskytte hende, hvis han kom.
Jeg sagde: "Fint. Gør det." Og den beslutning fortryder jeg jo.
Darren tog derover, og der var en fysisk konfrontation.
Så vidt jeg forstod, bankede Darren ham.
Og så sagde han: "Chuck, det her er for dumt."
"Hun er ikke din kæreste. Hun er min."
"Skal vi drikke en øl sammen?" Det sagde han i telefonen.
Chuck sagde ja. De fik talt ud om tingene.
Efter konfrontationen ringede Darren og sagde, at han havde det godt med det.
Han følte, at han og Chuck havde sluttet fred.
Han følte, at det var slut.
At Chuck ville passe sit, og at Dennise og Darren ville passe deres.
Men sådan blev det ikke.
Som jeg forstår det, tog Chuck af sted,
og så kom han tilbage og bankede på.
Darren åbnede, og så blev han skudt i brystet.
Og så gik han hen og skød ham i baghovedet.
Han jagtede Dennise rundt i lejligheden,
og fangede hende og skød hele hendes ansigt af.
Da jeg nåede frem, var Dennise her stadig.
De var ved at få hende ud derfra.
Darren lå lige inden for døren.
Jeg kunne se ham på gulvet.
Betjenten sagde, at han var død.
Jeg vendte mig væk.
Når nu jeg ved, hvad der skete...
Hvordan kan man give nogen hånden og gå,
og så vende tilbage flere timer senere og dræbe to personer?
Hvem kan gøre sådan noget?
HARRIS COUNTRY POLITISTATION OG VARETÆGTSFÆNGSEL
NÆVNING
Det er her, han har sparket døren ind.
Ja, han ødelagde døren her.
Jeg kan huske, at det blev vist i den oprindelige sag.
Jeg hedder Harrell Rodgers,
og jeg var nævning i sagen mod Charles Thompson,
der var tiltalt for dobbeltdrab.
Vi så ikke så mange billeder af de skader, Dennise blev påført.
Jeg kan ikke huske,
at det udgjorde en stor del af vores overvejelser.
BEVISER BILLEDER
Nævningene var enige om,
at hvis han ikke havde skudt hende i ansigtet på den måde,
så var hun ikke død.
Så han er skyldig i hendes død.
Vores fokus var på, om den her fyr var til fare for samfundet.
Der var også andre ting, der kom frem under retssagen,
der overbeviste os om, at han var en meget farlig person.
Noget af det mest slående var Diane Zernias vidneforklaring.
THOMPSON TOG HJEM TIL SIN VEN DIANE ZERNIA UMIDDELBART EFTER SKYDERIET
I RETTEN FORTALTE DIANE, HVAD THOMPSON HAVDE FORTALT HENDE
Det skete så hurtigt.
Jeg kan huske, at vi sloges.
Og så gik pistolen af, og hun blev ramt.
Hun kom imellem os og blev skudt i munden.
Jeg tjekkede og troede, at hun var død.
Jeg stak af. Jeg gik i panik.
Det er ikke det, Diane Zernia fortalte i retten.
I retten sagde Diane, at han fortalte hende,
hvordan Dennise blev skudt.
Han sagde, at han sagde til Dennise:
"Jeg kan også skyde dig, kælling."
Han holdt pistolen op til hendes kæbe og trykkede på aftrækkeren.
Diane var den mest forskræmte person, jeg nogensinde har set
i retten eller andre steder.
Hun er en meget tynd dame til at begynde med.
Og hun var så bleg.
Hendes øjne var store som mønter.
Hun var rædselsslagen.
Hun var bange for den her fyr.
DER BLEV AFSPILLET EN OPTAGELSE MED DIANE ZERNIA VED STRAFUDMÅLINGEN
DA THOMPSON VAR VARETÆGTSFÆNGSLET,
OPTOG MAN EN SAMTALE MELLEM HAM OG EN BETJENT UNDER DÆKKE,
DER UDGAV SIG FOR AT VÆRE LEJEMORDER
I dag er det den 7. juli 1998.
Klokken er 17.45.
Jeg går over og tager kontakt til en Charles Thompson,
med henblik på en anmodning om drab.
Charles Thompson?
Hej.
-Er du Thompson? -Ja.
Jeg har ventet i ti minutter. Hvor lang tid tager det at få jer herind?
Det kan godt tage et stykke tid.
Jeg er ikke så vild med at være her. Det er ikke særlig fedt.
Det er en opfordring til en forbrydelse.
En betjent blev sendt ind i hans celle under dække
og fik oplysninger ud af Chuck.
Jeg læste i avisen i dag.
Normalt hiver man vidnerne ind, så de kan afgive forklaring.
Der er et vidne, der skal forsvinde.
Og med det mener du...
Skulle ham Max ikke dræbe hende?
Han løber om hjørner med mig. Han gjorde det ikke.
Jeg har givet ham penge, og han har røvrendt mig.
Hvor meget?
125. Som en slags depositum.
Er det den her pige, der skal dræbes?
-Ja. -Godt.
Jeg skal bare af med hende.
Hun er det eneste vidne, de har.
Hvor svært vil det være for mig at finde hende og nakke hende?
Ikke særlig svært. Her er adressen. Har du en kuglepen?
Jeg kan godt huske den. Så lad os gøre det.
Thompson siger til ham, at han skal dræbe vidnerne.
De personer, han har tilstået til.
Du sidder som nævning, og hvad hører du så?
En fuld stodder kommer ind i et hus,
dræber en fyr og skyder en kvinde, der dør efterfølgende.
Han tilstår det og forsøger at få vidnerne dræbt.
Er der andet, der betyder noget?
Hvad taler vi så om?
-Hvor meget? -Sig din pris.
Hvis du har adressen, dræber jeg hende for 1.500.
Jeg er nødt til at huske det her.
Diane Zernia. Z-E-R...
Diane Zernia. Diane, Diane, Diane Zernia.
Hvor er det her? Hvor er det?
-Det ligger lige ved... -Det kender jeg godt.
Det er et victoriansk hus.
Postkassen er sort og hvid. Malet som en ko.
Hun er omkring 48-50 år gammel.
Hun er mor. Hun har en 14-årig datter.
Ja. Og så er det 1.500, når du kommer ud.
-Intet problem. -Ellers kommer jeg efter dig.
-Du har mit ord. -Godt. Kællingen er død.
Man har kun sit ord i den her verden.
Ja. Så hold ord.
-Ingen problemer. -Godt.
Vi ses. Jeg skrider.
Det var et vendepunkt for mig.
Vi tænkte meget over,
at hvis han havde fået nogen til at begå det her drab,
ville han ikke have følt nogen anger ved det overhovedet.
Han havde været lettet over at slippe af med hende.
Det er første gang, jeg begynder at tænke:
"Vent lige. Måske er en livstidsdom ikke det rette til den her fyr."
Det her var en fyr, der var i stand til kolossal ondskab.
DEN 16. APRIL 1999 BLEV CHARLES THOMPSON DØMT TIL DØDEN
SEKS ÅR SENERE GIK STRAFUDMÅLINGEN OM,
FORDI OPTAGELSERNE VAR ULOVLIGE
NÆVNINGENE I DENNE RETSSAG FIK ALDRIG LOV AT HØRE OPTAGELSERNE
Jeg ved ikke, hvordan man kan komme til at dræbe nogen.
Uanset hvor vred man er.
Men nogen har det bare i dem.
NÆVNING
Jeg hedder Kristen.
Jeg var formand for nævningene i genoptagelsen.
Vi skulle ikke afgøre skyldsspørgsmålet, men fastsætte en straf.
Om han skulle have livstid
eller igen idømmes dødsstraf.
Forsvaret understregede,
at hun døde seks dage senere på hospitalet.
Men det var irrelevant. Han skød hende i ansigtet.
Og han dræbte nogen inden da.
Darren blev lidt væk i sagen.
Hans død blev ikke diskuteret, lige så meget som Dennises blev.
Jeg har ondt af hans familie.
Jeg tror fuldt og fast på, at han tog derhen for at dræbe Darren
og for at dræbe Dennise.
Med Darren handlede det om, at han skulle fjernes fra ligningen.
Han gjorde det meget personligt, da han dræbte Dennise.
VED GENOPTAGELSEN
BLEV THOMPSON IGEN IDØMT DØDSSTRAF
En fyr som Chuck...
Han er narcissistisk. Han nyder virkelig opmærksomheden.
Jeg tror, at en livstidsdom
ville være en gave for ham på grund af hans personlighed
og den måde, han fungerer på.
Jeg kan især huske,
da afgørelsen var blevet læst, og vi var tilbage i lokalet.
Dommeren kommer ind og taler med os. Anklagerne kommer ind.
Jeg kan huske, at jeg spurgte:
"Er der nogen risiko for, at han kan komme ud?"
"Mit navn er offentligt kendt." Man er nervøs.
Dommeren sagde: "Nej. Han er på dødsgangen nu."
Fire dage senere hører jeg, at han er flygtet.
"National eftersøgning efter indsat fra Texas."
Der er et lille stykke om det her.
EFTER SEKS ÅR PÅ DØDSGANGEN
NARREDE THOMPSON SIG UD AF SIN CELLE
VED HJÆLP AF ET FALSK ID-KORT OG SIT RETSSAGSTØJ
Jeg var på arbejde og blev ringet op på parkeringspladsen.
Det var en fra statsadvokatens kontor,
der sagde, at Charles Thompson var flygtet.
"Føler du dig tryg?"
De spurgte, om jeg ville have en politieskorte. Den slags.
Jeg sagde, at jeg ikke nødvendigvis følte mig truet.
"For mange på dødsgangen er Thompson,
der gik ud af fængslets hoveddør
og var fri i fire dage inden tilfangetagningen i Louisiana,
en manipulerende, selvisk og retningsløs person,
der skød og dræbte sin ekskæreste og hendes nye kæreste."
THOMPSON DRÆBTE SIN EKSKÆRESTE OG HENDES KÆRESTE
Det, der virkelig springer i øjnene, er,
at han gør alt det her for at flygte.
Og det lykkes for ham.
Og så bliver han fanget, fordi han drak sig fuld i en butik
eller på en tankstation eller sådan noget i Louisiana.
Han hoppede på et tog og gjorde alt det her
og slap ud af fængslet, men så bliver han fanget, fordi han drikker sig fuld.
Da tænkte jeg: "Sikken idiot."
Men måske er det ikke helt retfærdigt.
Jeg ved ikke noget om...
Jeg ved ikke, hvordan det er at være på flugt.
Og jeg ved ikke, hvordan det er at være i fængsel i dengang ti år.
Det overrasker mig ikke,
at han var i stand til at tale sig ud af noget.
Han var charmerende, snu og meget manipulerende.
Chuck er dygtig til at manipulere.
EFTER EN OBLIGATORISK PAUSE PÅ 90 DAGE
TILLOD MYNDIGHEDERNE ET INTERVIEW MERE MED CHARLES THOMPSON
Hej.
Jeg har det godt.
Ingen overraskelser i dag?
Mit liv er en åben bog.
"Thompson gik ud af fængslets hoveddør
og var fri i fire dage før tilfangetagningen i Louisiana."
Vi tænkte mest på, om den her fyr var en trussel for samfundet.
Jeg har aflivet det med, at jeg er en trussel for samfundet. Jeg løb omkring i den frie verden i fire dage.
Jeg gik forbi små gamle damer foran indkøbscentrene.
De steg ud af deres biler. Jeg kaprede dem ikke.
Jeg røvede ikke nogen. Jeg overfaldt ikke nogen.
Jeg gjorde ingen fortræd.
Men hvis man overværer en dødsstrafsag,
taler de konstant om, at tiltalte er en trussel, og at han vil dræbe igen.
Jeg forstod det sådan, at Dennise var færdig med Chuck.
Jeg ved, at hun var færdig med Chuck, for det sagde hun selv til mig.
Det var, før hun begyndte at gå ud med Darren.
Det lyder rigtigt. Det har hun sikkert sagt.
Men vi slog op og fandt sammen igen og slog op igen
og fandt sammen igen og gik ud med andre. Sådan var det.
Vi kunne ikke lade hinanden være. Vi vendte altid tilbage til hinanden.
Hun var sikkert kommet for at besøge mig her.
Sådan var hun.
Hvis jeg havde til hensigt at gøre det, hvorfor skulle jeg så ringe først?
Jeg gik hen til mønttelefonen og ringede.
Jeg sagde, at jeg ville hente mine arbejdsting.
Hun ville sove. Jeg spurgte, om han var der. Hun sagde nej.
Jeg sagde, at jeg ville være der om fem minutter. Hun sov videre.
Jeg gik ind i soveværelset og begyndte at tage tøj op af skufferne.
Hun satte sig op og sagde: "Åh gud."
Jeg indså, at der lå en ved siden af hende i sengen.
Jeg ville ikke vække hende. Jeg ville bare have mine ting.
Jeg sagde, at jeg kom forbi.
Da jeg så ham der, begyndte jeg at skændes med hende.
"Åh gud." Vi skændtes.
Man sendte en betjent under dække ind i hans celle.
Han fik oplysninger ud af Chuck.
De var venner, og han forsøgte at få nogen til at dræbe hende,
fordi hun ikke skulle vidne i retten.
Det er pinligt. Hvad kan jeg sige?
Jeg var en forvirret narkoman. En alkoholiker, der traf et skidt valg
og endnu et og endnu et.
Jeg var vred, fordi Diane ændrede sin forklaring.
Jeg følte, at hun løj.
Men jeg har faktisk ikke lyst til at tale om det.
Bare det ikke var sket. Det var bare en dum situation.
Jeg ønsker ikke Diane noget ondt.
Jeg er slet ikke vred.
Jeg føler, at det,
der venter med dødsstraffen,
er passende og retfærdigt.
Tænk at bære nag og ønske nogen død i 20 år.
Det... Ja. Helt ærligt.
Jeg...
Jeg kunne ikke hade nogen så længe.
Sådan er jeg ikke.
I ved, hvad man siger om had. Det æder en op indefra.