‏כשדברים קורים לאנשים מסוימים... ‏שהם אוהבים,
‏הם יעשו כמיטב יכולתם ‏כדי להציג אותך כמפלצת.
‏לוודא שתקבל את מה שלדעתם מגיע לך.
‏אז, הרבה מהם רצו שאמות.
‏ואני יושב כאן, 18 שנה לאחר מכן.
‏- מאז השבת עונש מוות בארצות הברית ב-1976
‏- יותר מ-8,000 איש ‏נשפטו לעונש מוות על רצח.
‏- זה הסיפור של האסיר הנידון למוות ‏מספר 1036512 -
‏אני מחשיב את עצמי...
‏אדם נורמלי ומחובר לקרקע,
‏שמנסה לעזור לאחרים ולהשתפר בעת ובעונה אחת.
‏אדם של אנשים.
‏- ביוקנן 1036512 -
‏אני מנסה לדאוג לאנשים. יש לי לב רחום.
‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏הלכתי ויריתי ירייה אחת
‏וכשהתקרבתי, יריתי עוד ירייה.
‏היא נורתה דרך הלחי וזה עצר בלסת שלה.
‏הובלתי אותו מאחורי שולחן ‏ודקרתי אותו 25 פעמים.
‏לא האמנתי.
‏חשבתי, אני לא מאמין שהרגתי מישהו.
‏לא הרגשתי רע בנוגע לזה.
‏התחלתי לדקור אותו, דקרתי את הבחור על הספה.
‏- עניין משפחתי -
‏- כלא העיר ג'פרסון -
‏- בשבעה בנובמבר, 2000 ‏דיאנדרה ביוקנן היה מעורב
‏- בירי קטלני בקולומביה, מיזורי -
‏נולדתי בסנטרוויל, אילינוי.
‏זה חלק בעיר במערב סנט לואיס.
‏נולדתי להורים צעירים,
‏כך שהסבים שלי מצד אמי ואבי
‏מילאו תפקיד גדול בגידול שלי.
‏הם לימדו אותי מה ההבדל בין טוב...
‏מה ההבדל בין טוב לרע, ‏ניסו לכוון אותי אל הדרך הנכונה.
‏אבא שלי, הוא החזיק אותי קצר.
‏חשף אותי לדת,
‏הייתי צריך ללכת לכנסייה בכל יום ראשון.
‏הוא וידא שהבאתי הביתה ציונים טובים.
‏חשף אותי לכל מיני תחומים,
‏ספורט, מדע, מה שתגידו.
‏הוא ואני יצאנו לרכיבות על האופנוע שלו...
‏אבל ביום המסוים הזה ‏הוא לא נתן לי לרכוב איתו.
‏היינו... בדרך הקטנה שלי,
‏הפגנתי את התסכול ואת הכעס שלי
‏אבל כיוון שהכרתי את אבי ‏ידעתי לא לצאת יותר מדי משליטה
‏כי לא רציתי לקבל הלקאה.
‏אז הלכתי משם...
‏ושיחקתי בחצר,
‏ובן דודו של אבי,
‏הוא עצר במשאית שלו.
‏הוא אמר, "אני חושב שאבא שלך ‏עבר תאונה. תיכנס למשאית".
‏נכנסתי למשאית, הוא לקח אותי לאזור מסוים.
‏כשהגענו לשם היה הרס, ‏זה נראה כמו אופנוע מרוסק
‏והם הורידו את הכיסוי ‏וראיתי את הגופה של אבא שלי. ‏זה היה מראה מבחיל.
‏אני מאמין שזו הייתה נקודת המפנה בחיי
‏שגרמה לי לסטות למסלול אחר.
‏התחלתי לריב עם אנשים,
‏להסתבך, לריב בבית הספר, לריב בשכונה.
‏במקום לעצור, זה המשיך.
‏אבל באותו זמן, ‏אני חושב שהייתי בן 13, כמעט 14,
‏בני הדודים שלי מקליפורניה באו...
‏והם הכירו לי את מכירת הסמים.
‏העבודה והכסף...
‏חשבתי, אני מרוויח כסף ולא עושה כלום.
‏בראשי, חשבתי שזו לא עבודה.
‏הייתה מגפה רצינית בערים הפנימיות ‏עם הקוקאין.
‏מבחינתי, זו לא הייתה עבודה.
‏זה היה קצת סמים ולתת למישהו אחר
‏והרווחתי יותר כסף כאן ממה שהרווחתי שם.
‏הייתי חכם מספיק לראות שיש יותר כסף כאן,
‏אבל לא הייתי חכם מספיק ‏לדעת בדיוק לאן אני הולך.
‏זו הייתה התחלה ללא סוף.
‏אני מאמין שאז התחלתי לשאת הרבה נשקים.
‏אני חושב שמה שהדגיש את זה היה שנשדדתי פעם.
‏חשבתי שזה לעולם לא יקרה שוב,
‏אז וידאתי שאשא נשק כל הזמן.
‏כשהייתי בקולומביה,
‏שילמתי לבחור חמישים דולר ליום ‏כדי שיפתח את הדלת.
‏לא בטחתי
‏כי חבר שלי נורה ונהרג דרך הדלת.
‏אז מישהו התקשר אליי ואמר,
‏"תיזהר! אל תפתח דלתות. זה בדיוק נהרג."
‏אז שכרתי בחור.
‏נתתי לו חמישים דולר ליום
‏או בסמים או בכסף, מה שהוא רצה.
‏אמרתי לו, "מה שאתה רוצה, אני אתן לך.
‏אני רק צריך שתפתח את הדלת כשאני כאן."
‏חשבתי שהכול בשליטה,
‏כי הקפתי את עצמי באנשים כאלה.
‏אנשים שהאמינו באלימות, ‏אנשים שהאמינו במכירת סמים.
‏שקעתי לגמרי בזה.
‏אני חושב שזוהר אורח החיים הזה תפס אותי...
‏ולצערי, מה שבחשכה יוצא לאור.
‏פגשתי בראשונה את אנג'לה ‏דרך בת הדודה שלה...
‏ושנינו, ממבט ראשון, ראינו זה את זה,
‏זה היה אחד הרגעים האלה.
‏היא אהבה את המראה שלי. ‏אני אהבתי את המראה שלה
‏והתחלנו לדבר ויצאנו לפגישה
‏והוא מעולם לא הפסיק.
‏היא הייתה בחורה יפהפייה וחכמה.
‏בסופו של דבר גרנו יחד
‏ובסוף נולדה לנו בת קטנה.
‏לעולם לא אשכח את היום שבו היא ילדה אותה. ‏הייתי בבית החולים.
‏הייתי בחדר הלידה איתה
‏כשהיא יצאה מהרחם.
‏חשבתי, אלוהים.
‏אני יודע שהייתי מגונן מדי
‏על הנשים במשפחה ועל אחותי הקטנה
‏אני יודע שאדאג לבת שלי.
‏אעשה הכול כדי לוודא שהיא בסדר.
‏לבסוף נולדה הילדה השנייה שלנו.
‏זה... ללא תנאי.
‏לדעת שזו הבת שלך.
‏מעולם לא הרמתי עליה יד.
‏אני רציני. מעולם לא הכיתי את הבנות שלי.
‏לא חשפתי את אנג'לה
‏ליותר מדי מהפעילות הפלילית שלי בהתחלה...
‏אבל בסופו של דבר, כשאחד הבתים שלנו נפרץ,
‏הייתי צריך להסביר לה על אורח החיים שלי.
‏ישבנו ואמרתי, "תראי, אנחנו לא יכולים להגיד ‏לאף אחד איפה אנחנו גרים".
‏יום אחד הלכתי לכמה סידורים.
‏הייתה לנו מערכת אבטחה והכול.
‏כשחזרתי, אחי הקטן אמר,
‏"אתה יודע שבת הדודה של אנג'י יצאה מכאן?"
‏אמרתי, "לא". אמרתי, ‏"איך היא בכלל יודעת איפה אנחנו גרים?"
‏הוא אמר, "אני לא יודע".
‏בשבילי, כמי שאני, חשבתי, מה פתאום...
‏כבר הייתי כעוס נוכח המידע הזה.
‏התפוצצתי כי כבר דיברתי איתה לא מזמן
‏על אמצעי האבטחה שאנחנו צריכים לנקוט.
‏אז גיליתי שהיו בחורים במכונית,
‏בחנייה, שהביאו אותה לשם.
‏לא רק שלא ידעתי מי הבחורים האלה...
‏זה ממש הרתיח אותי.
‏היה לנו ריב באותו לילה.
‏הייתה קצת אלימות בבית. טלטלתי אותה קצת.
‏תפסתי אותה וטלטלתי אותה
‏כי היא לא אמרה לי בדיוק ‏את מה שחשבתי שאני צריך לשמוע.
‏היא אמרה, "זו הייתה רק בת הדודה שלי"
‏ואמרתי, "מי היה במכונית?
‏מי הבחורים שבאו לכאן?"
‏"אני לא יודעת" ואמרתי, "למה לא?" רתחתי.
‏אז היא התקשרה למשטרה.
‏הם באו. הם עצרו אותי.
‏הם לקחו אותה, כלאו אותי.
‏חזרתי, לקחתי את הבגדים שלי,
‏כי כבר לא הייתי בטוח בבית,
‏כי האבטחה נפרצה.
‏אחרי הניסיון הזה... עם בני משפחה מסוימים,
‏זה גרם לי לא לבטוח באנשים מסוימים.
‏- בשבעה בנובמבר, 2000
‏- ביוקנן הלך למסיבה משפחתית ‏בבית אביו החורג
‏- בין האורחים היו ‏אנג'לה בראון ושתי בנותיהם -
‏אני חושב שחגגנו בשביל דודה שלי... ‏היא רכשה דירה.
‏כולנו חגגנו, נהנינו,
‏התחברנו.
‏רציתי לעשן קצת מריחואנה.
‏התקשרתי לחבר שלי והוא הביא את זה.
‏אמרתי לשומר הסף שלי,
‏"חשבתי שהוא אמר שהוא יבלה ויעשן איתנו."
‏"הוא אמר שהוא צריך לאסוף ‏את החברה שלו מהעבודה או משהו."
‏אמרתי, "בסדר, איפה החומר?" ‏הוא נתן לי את זה.
‏שמתי לב שדלת חדר השינה ‏הייתה פתוחה והאור דלק.
‏הלכתי לחלק האחורי.
‏פתחתי את זה, שמתי בנייר קטן, התחלתי לעשן.
‏ושמעתי דלת נפתחת.
‏אז קמתי לשם ואמרתי, "מי בדיוק בא לכאן?"
‏וכולם אמרו, "אף אחד לא בא לכאן".
‏אבל שמתי לב שהאור בשירותים כבה ‏ודלת חדר השינה הייתה סגורה.
‏בכל מקרה, הם אמרו לי שאין שם אף אחד.
‏אז הלכתי לשומר הדלת שלי.
‏אמרתי, "אם אין פה אף אחד, ‏לך תפתח את דלת חדר השינה...
‏כי הדלת הייתה פתוחה."
‏הוא אמר, "אתה בטריפ ואין שם אף אחד"
‏אבל הוא מעולם לא פתח את הדלת.
‏אז תפסתי נשק.
‏אמרתי, "לך תפתח את הדלת".
‏באותו זמן, אני לא יודע איך... ומה קרה לי,
‏בזמן שאני מדבר על הדלת,
‏פתאום, אני מקבל תחושה מוזרה מאוד.
‏המוח שלי לא היה בסדר.
‏מה שעישנתי, זה היה מעבר למה שעישנתי בעבר.
‏זה התחיל להשפיע עליי.
‏אמרתי, "אני מרגיש לא טוב".
‏הוא אמר, "אתה בטריפ".
‏אמרתי, "לא, אני רציני. משהו לא בסדר".
‏אמרתי, "תפתח את הדלת". זה כל מה שאני זוכר.
‏אני אפילו לא יודע ‏מה קרה עד 12 ו-50 לפנות בוקר.
‏אני אפילו לא יודע מה קרה.
‏- מצלמת רכב של המשטרה -
‏כל הזמן, מכשיר הקשר...
‏היה מלא במוקדן שנותן מידע.
‏אנשים נורו.
‏הם ניסו לתת תיאור של החשוד.
‏קטעי מידע ברצף.
‏נכנסתי למכונית שלי ונסעתי לרחוב סקסטון.
‏ידעתי שזו תהיה הדרך ‏הכי מהירה להגיע לרחוב מרי.
‏כשפניתי לרחוב מרי ‏ראיתי... מישהו שוכב על הקרקע.
‏כשיצאתי ראיתי אישה שוכבת כאן...
‏ועליה מוטלות ילדות.
‏אחת מהן ניסתה לצאת מתחת לזרוע שלה.
‏דם הצטבר סביב הצוואר שלה.
‏לא היה לה מושג שהיינו שם. ‏היא הייתה חסרת הכרה.
‏היא בקושי נשמה. היא דיממה.
‏היא לא הגיבה אלינו כלל.
‏ידענו שמצבה גרוע.
‏היא...
‏ברור שהיא החזיקה את הילדות ‏כשהיא נורתה ו...
‏נראה לי, אגב, כשהיא שכבה שם,
‏שהיא פתחה את ידיה,
‏כדי שהילדות יוגנו מפני הפיצוץ.
‏קיבלתי. נכנס ויצא.
‏- השוטרת כריסטה ג'ונס איתרה את ביוקנן
‏- במרחק קטן מזירת הפשע -
‏התחלתי לצעוק לו להראות לי את הידיים.
‏להשאיר את הידיים במקום גלוי.
‏הוא עשה את מה שביקשתי ממנו, ‏אבל הוא נראה מבולבל.
‏הוא צעק ממש מהר,
‏עד שלא הבנתי הרבה מדבריו.
‏הצילו! עזבו אותי!
‏אני זוכרת שהייתי מופתעת
‏שאף על פי שהוא היה נסער,
‏הוא עשה את מה שאמרתי לו לעשות.
‏ידעתי שהוא לפחות מבין את הפקודות שלי.
‏נעצרתי. שמו אותי בניידת.
‏לפי מה שראיתי במסמכים
‏הם אמרו שהטחתי את הראש ‏בדלת ובחלונות הניידת.
‏אני לא זוכר שום דבר מהדברים האלה.
‏שאמרתי שמישהו ניסה להרוג אותי.
‏זה היה הם או אני.
‏הם אמרו שהייתי לוחמני ומיוזע
‏וריר יצא מהאף שלי, הזעתי מאוד.
‏בשלב מסוים, אני חושב שהם אמרו שאמרתי להם
‏"אתם לא יכולים להגן עליי! ‏אתם לא יכולים להגן עליי!"
‏אז הם שמו אותי בתא התאבדות, להשגחה.
‏אני חושב שישנתי במשך יומיים.
‏ואז, כשסוף סוף יצאתי ממה שהתמודדתי איתו,
‏איזו השפעה הייתה עליי לסם הזה עליי.
‏היא הושיבה אותי ואמרה, ‏"אתה יודע למה אתה כאן?"
‏כשהיא סיפרה לי הזלתי דמעה
‏ואמרתי, "את מדברת שטויות" והיא אמרה, "לא".
‏- ביוקנן נאשם בירי קטלני
‏- בשלושה מבני משפחתו המורחבת -
‏באותו לילה אמרו לי שיריתי ‏בחואניטה הופמן, דודה שלי.
‏ויליאם ג'פרסון, אבי החורג...
‏ויריתי בחברה שלי, אנג'לה.
‏פשוט ויתרתי.
‏אמרתי, ‏"לעזאזל. אם הם יהרגו אותי, שיהרגו אותי".
‏אחרי שהבנתי מה עשיתי...
‏אמרתי, "הם יוציאו אותי להורג. ‏לעזאזל. תנו להם להוציא אותי להורג".
‏כי הרגשתי, למה אני צריך ‏לחיות אחרי מה שעשיתי?
‏אף שלא עשיתי את זה בכוונה, ‏אבל בידיעה שאני אחראי לזה,
‏אפילו לא רציתי להמשיך לחיות.
‏- ב-22 באפריל, 2002 ביוקנן נשפט למוות.
‏- עד היום, ‏הוא מתעקש שהוא לא זוכר את הירי -
‏- קולומביה, מיזורי -
‏אני אוהבת את החורף.
‏אני אוהבת את החורף ואת הסתיו.
‏כולם דואגים לי בנובמבר ‏כי הם יודעים שזה קשה.
‏זו תקופה קשה בשבילי
‏בשל כל הדברים שקרו בנובמבר.
‏אני אמה של אנג'לה, ולרי.
‏אנג'לה הייתה אחת האנשים ‏שדיאנדרה הרג באותו לילה...
‏ושני אנשים אחרים, הוא הרג גם אותם.
‏אבל הוא קיפח את חיי אם בנותיו.
‏כל מי שהיא באה במגע איתו
‏אמר שהיא בוגרת לגילה. היא דיברה היטב.
‏היא לא הלכה לברים. היא שנאה אותם.
‏היא נשארה בבית וקראה ספרים. ‏היא הייתה תולעת ספרים.
‏כשמלאו לאנג'י 16 היא באה אליי ואמרה,
‏"אימא, אני רוצה לצאת לפגישה עם הבחור הזה."
‏אמרתי, "בסדר, אנחנו צריכות לדבר איתו".
‏הוא היה ג'נטלמן מושלם
‏כי הוא היה נחמד, מנומס, דיבר בנימוס.
‏החזיר אותה בזמן...
‏והתקשר אליה בטלפון, כמו חבר וחברה רגילים.
‏לא היית חושב שהוא זאב בעור כבש.
‏- אחרי שלוש שנים יחד
‏- אנג'לה בראון וביוקנן ‏הביאו לעולם את ילדם הראשון -
‏בחג המולד היא התקשרה אליי.
‏היא אמרה, "אימא"...
‏היא אמרה, "דיאנדרה יצא מדעתו. ‏הוא אומר שהתינוקת לא שלו".
‏אמרתי, "אנג'י, אל תישארי שם, ‏כי את תמיד יכולה לבוא הביתה."
‏הדלת תמיד הייתה פתוחה בשבילה.
‏אז היא כבר לא באה לבית.
‏הוא לא נתן לה ללכת. הוא סגר אותה.
‏אז אנג'י נורתה ונהרגה.
‏- בית הקברות רואנוק -
‏את בסדר? ‏-אלוהים.
‏לאנג'י היו שתי בנות...
‏ולקחתי אותן כי הן הנכדות שלי.
‏"אם מחר יתחיל בלעדיי ‏אל תחשבו שאנחנו רחוקים
‏כי בכל פעם שתחשבו עליי, אני כאן, בלבכם."
‏- אנג'לה בראון, חמישה ביולי 1980 - ‏עשרה בנובמבר 2000 -
‏הייתה בי שנאה עמוקה...
‏ורציתי שהוא ייפגע, ‏כמו שהוא פגע בכל האחרים.
‏אני רוצה שיוציאו אותו להורג...
‏כי זה מגיע לו.
‏הוא הרג את האנשים שאתה אומר שאתה אוהב.
‏הוא לא אהב אותם כל כך ‏אם הוא קיפח את חייהם.
‏הוא צריך להסביר למה.
‏למה הוא הרג את האנשים שבאמת אהבו אותו?
‏רוצה עוד מים? ‏-כן.
‏אין בעיה.
‏כן. ‏-זה מטורף.
‏לגדול עם דיאנדרה... הוא היה מפונק.
‏הוא היה ילד מפונק. היה לו הכול.
‏אביא לכם כפיות.
‏טוני, רוצה לחם?
‏אני והאחיות שלי... אנחנו בנות, אבל...
‏הלכנו לבית של סבתא שלי לשחק בצעצועים שלו
‏כי היה לו הכול.
‏אבל הוא היה מגניב. הוא היה מישהו שהערצתי.
‏המשפחה שלי קרובה, אז תמיד היינו קרובים.
‏גדלנו כחבורה וזה היה יותר קשר ‏של אח ואחות, אצל כולנו.
‏- ביוקנן בילה את רוב שנות נעוריו ‏בקולומביה, מיזורי
‏- עם בנות דודו שונטיי, מיג'ה וטוני -
‏מעולם לא התעללו בו בבית. ‏לכולנו היו חיים טובים.
‏חלק טובים מאחרים,
‏אבל לי ולבני דודיי, היו לנו חיים טובים.
‏קראתי לאבא שלו "דוד ג'ון ג'ון".
‏אני זוכרת שדוד ג'ון ג'ון נפטר.
‏אני יודעת שזה השפיע על דיאנדרה.
‏אני חושבת שהוא לא בכה, כמו שילד רגיל בוכה,
‏כשהוריו מתים.
‏אבל זה...
‏במשך השנים, ‏הוא מצא דרכים אחרות להתמודד עם זה.
‏כשהוא גדל קצת הוא התחיל לעשן מריחואנה.
‏אני חושבת שזה הקשיח אותו.
‏- חואניטה הופמן הייתה אחת משלושת האנשים
‏- שנרצחו על ידי ביוקנן -
‏אמי, חואניטה הופמן,
‏הייתה מדהימה.
‏אף אחד לא מושלם, ‏אבל כשמדברים על חואניטה הופמן,
‏היא הייתה הדבר הכי קרוב לשלמות.
‏הטלפון שלי בבית צלצל.
‏הרמתי, וזו הייתה אחותי, ‏אחותי הגדולה, שונטיי.
‏נסערת מאוד.
‏זה היה יותר צעקות בטלפון.
‏"טוני, את צריכה לבוא לעיר ‏כי דיאנדרה, הוא ירה בה."
‏אמרתי, "מה?" ובשלב זה, פשוט התחלתי לצעוק.
‏בבית החולים, הסתכלתי ברופא...
‏ותפסתי אותו ואמרתי,
‏"בבקשה, דוקטור, בבקשה, ‏אל תגיד לי שאיבדנו את אימא שלי."
‏אז המציאות טפחה על פניי.
‏היא הלכה לנצח.
‏בן אדם...
‏בן אדם. אלוהים.
‏אתה יושב שם ואתה...
‏ויכולתי להרגיש... ‏יכולתי להרגיש את הכאב שלה.
‏היריות האלה...
‏אני יושבת שם ותוהה, מה?
‏כשהוא כיוון אליה רובה, מה הוא חשב?
‏היא פחדה?
‏- בית המשפט המחוזי בון, קולומביה, מיזורי -
‏אין לי תגליות,
‏אני רוצה לפחות לסקור את זה ‏ולדבר איתה על זה.
‏0102, המדינה נגד שון...
‏אתה מבקש את עזרת עורך הדין שלך.
‏אני קווין קריין.
‏אני כרגע השופט המכהן במעגל המשפטי ה-13
‏שהוא מחוזות בון וקאלוויי.
‏- ב-2001 קווין קריין היה ‏התובע הראשי במשפט ביוקנן -
‏ביוקנן הואשם על ידי בשלושה ‏מקרי רצח מדרגה ראשונה, בסדר?
‏רצח מדרגה ראשונה הוא הדבר היחיד שבמיזורי ‏יש לו פוטנציאל למאסר עולם
‏בלי זכאות לשחרור על תנאי.
‏זה גם הפשע היחיד שבו עונש מוות הוא אפשרי.
‏טוב.
‏המשפחה והחברים שהיו בבית
‏בליל הרצח,
‏הם נהנו יחד. הם היו...
‏ויליאם ג'פרסון היה אדם פטריארכלי.
‏הוא היה בעל המקום.
‏הוא היה אדיב מאוד כלפי כל מי שהיה שם.
‏כולם הרגישו נוח מאוד שם
‏אבל אני חושב שענן ריחף סביב המקום
‏כי ככל שהזמן עבר
‏הנתבע נהיה יותר ויותר שתלטן.
‏הוא הגביל את היכולת של אנג'י לזוז,
‏לעזוב את החדר, לעשות משהו.
‏זה היה כמעט שני עולמות ‏תחת גג אחד, לפי מה שאני זוכר.
‏- במשפט ביוקנן טען שאינו זוכר את הירי -
‏יש לך זכות השתיקה. כל דבר שתגיד
‏יכול וישמש נגדך בבית המשפט. ‏יש לך הזכות לעורך דין.
‏אם לא תוכל לשכור עורך דין ‏ימונה לך עורך דין שייצג אותך.
‏אם תבחר למסור הצהרה, לענות על שאלה,
‏אתה יכול לעצור בכל רגע ‏עד שיגיע עורך הדין שלך.
‏אתה מבין את מה שאמרתי לך הרגע? ‏-כן, אני יודע.
‏את מה שהוא אמר לך. ‏-כן.
‏ספר לי מי היה בבית. ‏-אני, החברה שלי...
‏היית אתה, אם בנותיך. שתי ילדות...
‏אם בנותיי, ושתי הילדות היו מאחור.
‏בסדר.
‏עכשיו דודתי, דודה שלי, ‏ויליאם ג'פרסון, אבי החורג,
‏הוא ישב על הספה וגבו כנגד הקיר.
‏- ביוקנן טען שהאנשים במסיבה ‏ניסו להרוג אותו -
‏אני אומר, "למה כולכם מקיפים אותי?"
‏כשיש לך תחושה מוזרה בנשמה
‏שמשהו יקרה לך,
‏אז תפסתי את הרובה שלי.
‏כיוונתי את הרובה ותהיתי ‏למה הם מנסים להיות סביבי.
‏אמרתי, "למה אתם מנסים ליצור מעגל?"
‏הם לא נסוגו.
‏אז הם אמרו, "לא, אנחנו רוצים את הילדות".
‏כשאתה לוקח רובה ומנופף בו, ‏הם מחזיקים את הילדות? ‏כן, מה העניין אם אתם לא זוממים כלום?
‏הילדות שלך? ‏-הילדות שלי.
‏אני עדיין מתחנן לפני דודה שלי ‏שתסביר לי מה קורה.
‏היא באה אליי לקחת את הרובה ממני.
‏למה ניסית לקחת את הרובה?
‏אז משכתי אותו והיא אמרה, "זו דודה שלך".
‏איבדתי את זה.
‏אז לחצת על ההדק? ‏-כן.
‏איפה פגעת בה? ‏-אני אפילו לא יודע.
‏לא יריתי בה בפנים או משהו.
‏אני חושב שפשוט יריתי. לא אשקר.
‏אקבל מאסר עולם על כל השטויות האלה.
‏אולי לא הייתי צריך ללחוץ על ההדק,
‏אבל באותו זמן, לאף אחד לא היה אכפת ממני.
‏טוב. בכל מקרה, נתקלת במר ג'פרסון,
‏במטבח, מול המקרר ‏ומה קרה? אמרת לו משהו?
‏לא. רק הסתכלתי בו. הוא הסתכל בי.
‏אמרתי, "למה אתם מנסים להרוג אותי?" ‏הוא אמר, "זה האב החורג שלך".
‏מה קרה אז? ‏-לחצתי על ההדק. אז ברחתי.
‏מהבית. ‏-איפה פגעת בו?
‏אני לא יודע. אני מניח, במקום כלשהו.
‏בחזה? ‏-אני לא יודע.
‏וברחת מהבית? ‏-כן.
‏פתאום אני רואה מישהו זז, מימין
‏ואני רואה שזו אם בנותיי.
‏ברובה נגמרו הכדורים. ‏-מה קרה אז?
‏בדקתי בכיס האחורי שלי והטענתי את הרובה.
‏עם מי היא הייתה? ‏-עם הילדות שלי.
‏בסדר. הילדות שלך? ‏-כן.
‏היא באמת ברחה. ‏-היית צריך לרוץ כדי לתפוס אותה?
‏כן. היא עצרה. אמרתי, "בואי לכאן, אנג'י".
‏אמרתי, "אנג'י! אנג'י!"
‏היא עצרה. הגעתי אליה.
‏שאלתי אותה, "למה פתאום...?"
‏"למה פתאום?"
‏"למה אתם מנסים להרוג אותי?"
‏היא לקחה את הילדות. "אל תכוון רובה".
‏הן הבנות שלי, אני לא יכול...
‏פתאום, יצאתי משליטה
‏כי היא ניסתה לסדר אותי כמה פעמים.
‏ירית בה בפנים? איפה...
‏זה היה במקום כלשהו. אני לא... מה עברתי...
‏למעלה או למטה? ‏-אני לא יודע. זה קרה.
‏זה היה רחוק מהבת שלי, זה כל מה שאני יודע.
‏איך היא החזיקה את התינוקת?
‏היא החזיקה את התינוקת כך כשיריתי בה.
‏בצד הזה? ‏-כן.
‏אני לא מפקפק בכך שהוא היה תחת השפעה
‏של סמים...
‏אבל זו לא הגנה.
‏אתה לא יכול להגיד, "שתיתי ויסקי
‏ואני לא זוכר שרצחתי את האנשים."
‏זו לא הגנה. זה ירד מהפרק.
‏אז אני מנסה להכין כתב אישום ‏לתיק ואני מסתכל ב...
‏האם יש שיקול לפני שמישהו נהרג?
‏הרהור קר על הריגת אדם אחר, ‏לא משנה כמה קצר,
‏בסדר, זה שיקול.
‏במקרה הזה, היו לנו שלושה קורבנות, טוב?
‏במקרה הזה, ‏כל אחד מהקורבנות נורה על ידי הנאשם
‏ברובה ציד.
‏תן לי לעבור על כמה דברים.
‏מספר אחת, אחרי שירית בדודה שלך,
‏עבדת על הטעינה ברובה מיד?
‏כן, כי לא ידעתי מה מחכה לי.
‏לא רק שהיית צריך לטעון ולטעון שוב את הנשק
‏כדי להשיג שלושה מקרי רצח מדרגה ראשונה.
‏הוא היה צריך לחזור על הפעולה ‏בכל פעם שהוא ירה.
‏אז, כשירית במר ג'פרסון, טענת את הרובה?
‏לא, רצתי החוצה ‏אבל אז הטענתי אותו כשהלכתי לאחור.
‏בסדר. ‏-מה זה היה?
‏אז הוצאת תחמושת מהכיס שלך
‏וטענת את הרובה. ‏-בדיוק.
‏היית צריך להמשיך את הפעולה
‏או להכניס את הכדורים לתא? ‏-כן, כן, אתה מוכרח.
‏זה אחד הרכיבים שבהם הצגתי לחבר המושבעים
‏שהוא "שקל" כל אחד מהקורבנות שהוא הרג.
‏בכנות, זה היה כאילו כולם בבית...
‏אם יכולתי לתפוס את כולם, ‏אני חושב שהייתי תופס את כולם.
‏אני לא משחק.
‏אני רציני, כי כולם התאספו.
‏אתה עדיין מאמין שלא ייצגת כראוי...
‏מוכרחה להיות אחריות על האדם כאן.
‏זה מתחיל באדם.
‏אתה לא מאשים את הסם.
‏אתה לא מאשים את הרובה, ‏אתה מאשים את האדם, כן.
‏- ב-2001 ביוקנן נמצא אשם
‏- ונשפט למוות אחרי הצבעה ‏של עשרה כנגד שני מושבעים
‏- אבל ב-2003 בית המשפט העליון ‏פסק שעונש מוות
‏- יוכל להינתן ‏רק על ידי החלטת מושבעים פה אחד.
‏- גזר הדין של ביוקנן הומתק ‏למאסר עולם ללא שחרור על תנאי -
‏- קולומביה -
‏עברו 17 שנה מנובמבר, והכול עדיין טרי
‏כאילו זה קרה אתמול לחלק מאיתנו.
‏התמונה הזאת כאן...
‏דיאנדרה ואימא שלו וחואניטה ‏עומדים זה ליד זה,
‏מדברים זה עם זה.
‏זה היה בשלושה ביוני, 1992,
‏היום שבו סבי, ויליאם ג'פרסון,
‏התחתן עם אמו של דיאנדרה, לידיה ג'פרסון.
‏דיאנדרה היה השושבין בחתונה.
‏זה סבא שלי, ויליאם ג'פרסון.
‏אביו החורג של דיאנדרה
‏ואחד האנשים שהוא רצח באותו לילה.
‏סבא שלי מת כגיבור באותו לילה.
‏הוא לא נתן לדרה לעשות משהו ‏למישהו אחר בבית...
‏כי זה היה הבית שלו. זה היה השטח שלו.
‏סבא שלי פשוט...
‏התייחס אליו כאל בן...
‏ודרה החזיר טובה בכך שתקע לו כדור בלב.
‏זו אנג'י עם שני בניו של דיאנדרה...
‏מנשים אחרות.
‏היא הייתה סבלנית כלפי דיאנדרה.
‏ברגע שהתחלתי לדבר עם אנג'י,
‏אז ידעתי מה באמת הולך ביניהם
‏וההתעללות שהתרחשה שם.
‏היה אירוע אלימות קל.
‏בסוף טלטלתי אותה קצת...
‏כי היא לא אמרה לי בדיוק ‏את מה שחשבתי שאני צריך לשמוע.
‏לא. זה לא היה סתם טלטול.
‏אני חושבת שהוא בוחר לתאר את זה כך
‏כי... הוא לא רוצה להיראות כמו הבחור הרע
‏ברור שהוא הבחור הרע.
‏דרה נעצר על אלימות בבית נגד אנג'י.
‏בעצם התקרית
‏הייתה כשאנג'י הייתה בהיריון ‏עם הילד הראשון שלה
‏והוא רץ לרחוב אחריה
‏והתחיל להכות אותה באלת כדור בסיס.
‏- משטרת קולומביה, דוח תקיפה
‏- כותרת הדוח: התעללות מבוגר -
‏הוא בא אליה עם נשק.
‏- דיאנדרה כעס ‏והחל להכות אותה בפנים באגרופיו -
‏הוא היה כל כך אלים כלפיה בעבר
‏שבית המשפט הפריד ביניהם.
‏בית המשפט הורה שלא יהיו זה ליד זה
‏בשל היחס הנורא שלו לאנג'לה.
‏בזמן מותה של אנג'לה
‏דרה לא היה אמור להיות בקשר עם אנג'י,
‏אבל זו השליטה שהייתה לו ‏על מצבה הנפשי של אנג'י
‏ואיך היא זזה.
‏אבל לפי החוק, הם לא היו אמורים להיות בקשר.
‏היא כל כך פחדה ממנו...
‏שלמרות כל מה שהוא עשה לה ‏ושהמשטרה הפרידה ביניהם,
‏היא עדיין חזרה.
‏היא עדיין חזרה אחר שהוא עשה לה את זה.
‏אני עדיין נאבק בניסיון להבין למה זה קרה.
‏איך הרשיתי לעצמי לעשות את זה?
‏אנג'י, הוא רצח אותה בדם קר. נקודה.
‏זה בהחלט היה מכוון.
‏אולי זה לא הלך כמו שהוא תכנן
‏אבל הוא התכוון להרוג את אנג'י, נקודה.
‏אנג'י יכלה לברוח באותו לילה...
‏אבל דרה קרא לה חזרה.
‏היא קפאה והלכה אליו ואז הוא ירה בה בצוואר,
‏בזמן שהיא החזיקה את הילדות.
‏היא החזיקה תינוקת בת חמישה חודשים
‏וירית בה בצוואר כאילו היא חתיכת זבל.
‏הוא בחר את המסלול הטבעי של מתעלל, דיאנדרה.
‏הוא התחיל במתנות ופינק אותה
‏ולקח אותה לטיולים.
‏הוא עבר מזה ל"את מוכרחה לגור איתי", ‏ל"אסור לך לעזוב את הבית אלא אם ארשה",
‏ל"את לא יכולה לבלות עם המשפחה שלך.
‏את לא יכולה להיות עם החברים שלך", ‏והגיע לרציחתה.
‏אלה לא היו סמים באותו לילה.
‏לא אכפת לי מה הוא אומר, ‏שהוא היה מסטול באותו ערב.
‏ראיתי את דרה במו עיניי ‏עשר דקות לפני שזה קרה.
‏אני יודעת שהוא לא היה מסטול.
‏אני יודעת שהוא לא היה בהשפעה פסיכוטית
‏בשל שימוש בסמים.
‏זו העמדת פנים חביבה עליו.
‏האנשים האחרים שהיו שם ‏באותו לילה היו נזק משני...
‏למה שהוא התכוון לעשות לאנג'י בכל מקרה.
‏לא הייתה לו סיבה להרוג את חואניטה.
‏לא הייתה לו סיבה להרוג את סבא שלי.
‏הדבר הכי חשוב שאני יכול ‏להגיד להם הוא שאני מצטער.
‏ברצינות, אני מצטער.
‏ו...
‏אמשיך לעשות את מה שאני צריך כדי להשתפר
‏כדי שלעולם לא אהיה האדם הזה שוב.
‏לא משנה אם הם יידעו את זה אי פעם, ‏לא משנה מי יודע את זה.
‏אני יודע שאני לא אותו אדם. ‏אני יודע את זה בוודאות.
‏- דיאנדרה ביוקנן הסכים ‏לענות על שאלות נוספות -
‏אני עדיין נאבק בניסיון להבין למה זה קרה.
‏במשך השנים האלה נאבקתי,
‏איך הרשיתי לעצמי לעשות את זה?
‏איך הרשיתי לעצמי לירות בדודה שלי, ‏בחברה שלי ובאבי החורג?
‏יריתי בחברה שלי בזמן ‏שהיא מחזיקה את הבת שלי?
‏אני מאמינה שדיאנדרה ‏תכנן לרצוח את אנג'י, כן.
‏האנשים האחרים שהיו שם באותו ערב ‏היו רק נזק משני...
‏למה שהוא התכוון לעשות לאנגי' בכל מקרה.
‏אני לא... לא. לא.
‏כי אם זה היה נכון, יכולתי לעשות את זה.
‏אם רציתי להרוג אותה, יכולתי להרוג אותה.
‏הדבר היחיד שאני ממשיך להגיע אליו ‏הוא שהכימיקל ששמתי עליו יד,
‏שלא הייתי מודע אליו, גרם לי להגיב כך.
‏כשמוסיפים את זה לאורח החיים שלי...
‏הרבה לפני שפגשתי את אנג'לה,
‏כי כמו שאמרתי, ‏הייתי אלים לפני שפגשתי אותה.
‏הייתי מעורב בהרבה אלימות... ‏שראיתי אנשים מאבדים את חייהם.
‏זה לא מקור לגאווה, עכשיו כשאני נזכר בזה,
‏אבל בזמני חשבנו שזה הדבר הנכון לעשות.
‏אגיב בדרך מסוימת, לפי איך שחייתי והתחנכתי.
‏הרהור קר על הריגת אדם אחר,
‏לא משנה כמה קצר, בסדר?
‏הראיתי למושבעים שהוא הפעיל שיקול
‏עם כל אחד משלושת הקורבנות שהוא הרג.
‏זה לא היה מצב מתוכנן.
‏לא ישבתי וחישבתי ואמרתי, ‏"בסדר, זה מה שאני אעשה".
‏לא התכוונתי להרוג את החברה שלי.
‏לא התכוונתי ללכת להרוג את הדודה שלי.
‏לא אמרתי שאהרוג את אבי החורג.
‏אפילו פעם אחת לא ישבתי ואמרתי, ‏"בסדר, זה מה שאני אעשה היום."
‏לא. ממש לא.
‏לפי כול, כולל אנוכי ‏וכל מי שהיה שם באותו ערב,
‏השתגעתי.
‏זה לא היה מצב מתוכנן מראש.
‏מה שאני באמת מאמין שבאותו לילה ‏הגורם שתרם לזה היה הדלת
‏ושמישהו נכנס לבית
‏והם לא פתחו את דלת חדר השינה ‏כדי לתת לי לראות מי שם.
‏אני מאמין שזה היה מה שתרם לכך ‏שהגבתי כפי שהגבתי באותו לילה.
‏לא, זה לא היה סתם טלטול.
‏דרה רץ לרחוב אחריה
‏והתחיל להכות אותה באלת כדור בסיס.
‏אנג'לה הראתה לי איפה ‏דיאנדרה הכה אותה בקולב.
‏היא הראתה לי סימני חגורה ‏מקצה הצוואר שלה...
‏עד הברכיים שלה, שם הוא הצליף בה והצליף בה.
‏רגע, תעצור את זה לרגע.
‏זה...
‏תן לי להגיד לך משהו.
‏מעולם לא הכיתי אותה בקולב.
‏זה ממש מתסכל אותי.
‏מספיק כדי להגיד, "לעזאזל הכול".
‏הדברים האלה שם,
‏אלה השטויות שמרגיזות אותי,
‏כי עד היום, אתה עדיין מדבר על זה
‏שהשתמשתי בקולבים כדי להכות אותה.
‏כאילו אני גורילה מכה או משהו.
‏זה העניין שגורם לי להיות...
‏אני לא אגיד זועם, כי אני מבין מה עשיתי.
‏אבל זה...
‏אני רציני, זה מאבק אמתי, ‏כי בדרך כלל אני...
‏שמונה עשרה שנה אני עושה ‏את כל מה שאני יכול כדי לתקן
‏ואז, כשאתה שומע דברים כאלה
‏זה ממש מטריד אותי,
‏כשאתה מוסיף שקרים ‏כדי לספר את גרסתך לסיפור,
‏כדי לנסות להמשיך להציג אותי באור שלילי.
‏אני כן איתך.
‏זה מתסכל אותי, באמת.
‏שלא משנה מה הם אומרים ‏או איך הם אומרים את זה
‏או במה הם מאמינים או מה הם מרגישים
‏"אני אתקוף את התיק הזה" והרבה מהם יכעסו.
‏הם יכולים להפציץ את בית המשפט, ‏הם יכולים ליצור קשר עם התובעים.
‏לא אכפת לי.
‏השטויות האלה אומרות לי...
‏שאחרי 18 שנה, מי יגיד שאני יכול לבטוח בהם?
‏אני רציני. ככה אני צריך לחשוב.
‏לפי מה ששמעתי, מי אומר שכאשר אצא מכאן
‏אני יכול להגיד שאהיה בטוח בסביבה שלהם?
‏לא, אני לא יכול לעשות את זה.
‏כי אני אצא מכאן.
‏- בפברואר 2018 ביוקנן ערער על גזר דינו.
‏- הערעור נדחה -