Kun tapahtuu jotain ihmisille, joita he rakastavat,
he tekevät kaikkensa esittääkseen sinut hirviönä.
Varmistaakseen, että saat heistä ansiosi mukaan.
Siinä vaiheessa monet halusivat minun kuolevan.
Ja tässä istun 18 vuotta myöhemmin.
KUOLEMANRANGAISTUS OTETTIIN USA:SSA TAAS KÄYTTÖÖN 1976
SEN JÄLKEEN YLI 8 000 IHMISTÄ ON TUOMITTU KUOLEMAAN
JAKSO KERTOO KUOLEMAANTUOMITUSTA VANGISTA #1036512
Pidän itseäni maanläheisenä, normaalina ihmisenä,
joka yrittää auttaa muita ja tehdä itsestään samalla paremman.
Enemmän ihmisläheisen.
Yritän huolehtia ihmisistä. Minulla on suuri sydän.
NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Ammuin ensin kerran -
ja sitten lähempää toisen.
Häntä ammuttiin poskeen. Luoti pysähtyi leukaan.
Jahtasin häntä pöydän taa ja puukotin häntä noin 25 kertaa.
En voinut uskoa sitä.
En voinut uskoa, että tapoin jonkun.
En kadu sitä.
Aloin puukottaa miestä sohvalla.
PERHEASIA
JEFFERSON CITYN RANGAISTUSLAITOS
7. MARRASKUUTA 2000 DEANDRA BUCHANAN OLI MUKANA -
TAPPAVASSA AMMUSKELUSSA MISSOURIN COLUMBIASSA
Synnyin Illinoisin Centrevillessä.
Se on osa itäistä Saint Louisia.
Vanhempani olivat nuoret.
Isovanhemmilla äidin ja isän puolelta -
oli iso rooli minun kasvattamisessani.
He opettivat oikean...
Erottamaan oikean ja väärän, saada kaidalle tielle.
Isä todellakin piti minut kaidalla tiellä.
Altisti minut uskonnolle. Kirkossa piti käydä joka sunnuntai.
Hän varmisti, että sain hyviä arvosanoja.
Hän sai minut mukaan vaikka mihin,
urheiluun, tieteisiin, mihin vain.
Kävimme ajelulla hänen moottoripyörällään.
Eräänä päivänä hän ei ottanut minua mukaan.
Omalla pikku tavallani -
näytin turhautumista ja kiukkua.
Koska tunsin isäni,
tiesin olla riehumatta liikaa, koska en halunnut selkäsaunaa.
Ryntäsin siis pois.
Olin leikkimässä pihalla, kun serkkuni isä -
tuli lava-autollaan.
Hän sanoi: "Isäsi joutui kolariin. Tule autoon."
Nousin autoon, ja hän ajoi alueelle.
Kun tulimme sinne, siellä oli kolaroitu moottoripyörä.
He nostivat lakanaa, ja näin isäni ruumiin.
Se oli hirvittävä näky.
Se taisi olla käännekohta elämässäni.
Se sai minut lähtemään toiselle tielle.
Aloin tapella.
Hankkiuduin ongelmiin, tappelin koulussa ja naapurustossa.
Se ei loppunut, vaan jatkui vain.
Kun olin 13, pian 14 -
serkkuni Kaliforniasta tulivat tänne.
He esittelivät huumekaupan minulle.
Työn ja rahat.
Ajattelin tienanneeni hyvin tekemättä mitään.
En pitänyt sitä työnä.
Kaupungeissa oli vakava kokaiiniepidemia.
Minulle se ei ollut työtä.
Otin vähän huumeita ja annoin niitä muille.
Ja tienasin sillä enemmän kuin muissa hommissa.
Olin kyllin älykäs tajuamaan, että siellä oli enemmän rahaa,
mutta en kyllin älykäs tajuamaan, millä tiellä olin.
Se oli loputon suo.
Silloin aloin kantaa paljon aseita.
Sitä lisäsi se, että minut ryöstettiin kerran.
En aikonut antaa sen tapahtua enää.
Pidin huolen, että minulla oli aina ase.
Kun olin Columbiassa,
maksoin 50 taalaa päivässä oven avaamisesta.
En luottanut... Ystäväni ammuttiin oven läpi.
Joku soitti minulle ja sanoi:
"Ole varovainen. Älä avaa ovia. Se-ja-se tapettiin juuri."
Palkkasin tyypin 50 dollarilla.
Huumeissa tai rahassa, kuten hän halusi.
Maksoin halutussa muodossa.
"Sinun pitää vain avata ovi, kun olen täällä."
Luulin kaiken olevan hallussa,
koska olin ympäröinyt itseni sellaisilla ihmisillä.
Ihmisillä, jotka uskoivat väkivaltaan ja huumekauppaan.
Olin siinä täysillä mukana.
Sen elämäntyylin lumo vangitsi minut.
Ja ikävä kyllä asiat eivät pysy pimennossa.
Tapasin Angelan hänen serkkunsa kautta.
Me molemmat... Heti kun näimme toisemme.
Se oli sellainen hetki.
Pidimme toistemme ulkonäöstä.
Aloimme jutella ja menimme treffeille.
Se ei loppunut.
Hän oli kaunis ja älykäs tyttö.
Päädyimme asumaan yhdessä,
ja saimme lopulta pikkutytön.
En ikinä unohda synnytystä.
Olin sairaalassa.
Olin synnytyshuoneessa, kun hän tuli äitinsä kohdusta.
Ajattelin: "Voi luoja."
Tiedän, miten ylisuojeleva olen -
perheeni naisten suhteen, kuten pikkusiskoni,
joten katsoin tytärtäni ja ajattelin -
että teen kaikkeni suojellakseni häntä.
Sitten saimme toisen lapsen.
Se on pyyteetöntä.
Kun tietää, että siinä on tytär...
Olin... En ikinä käynyt häneen käsiksi.
Oikeasti, en ikinä pieksisi tyttäriäni.
En juuri altistanut Angelaa rikolliselle toiminnalleni alussa.
Lopulta, kun yhteen taloistamme murtauduttiin,
jouduin selittämään elämäntyylini.
Sanoin: "Emme saa kertoa muille, missä asumme."
Eräänä päivänä lähdin hoitamaan liikeasioita.
Meillä oli turvajärjestelmä ja kaikki.
Kun tulin takaisin, pikkuveljeni sanoi:
"Tiesitkö, että Angien serkku lähti juuri täältä?"
Sanoin: "En! Mistä hän edes tietää, missä asumme?"
Hän sanoi: "En tiedä."
Koska olen, kuka olen, olin kyrpiintynyt.
Olin kyrpiintynyt siitä tiedosta. Kirjaimellisesti.
Hermostuin, koska olin jo puhunut hänelle -
turvatoimista, joita piti noudattaa.
Sitten sain tietää, että oli myös tyyppejä autossa,
jolla hän tuli pihaan.
En tiennyt, keitä he olivat.
Siitä suutuin todella. Riitelimme sinä iltana.
Oli vähän perheväkivaltaa. Ravistelin häntä vähän.
Tartuin häneen ja ravistin häntä.
Hän ei sanonut, mitä halusin kuulla.
Ja hän oli: "Hän oli vain serkkuni."
Sanoin: "Kuka helvetti autossa oli?"
"Ketä tänne oikein tuli?"
"En tiedä." "Miksi helvetissä et..." Kävin kuumana.
Hän soitti poliisille.
He tulivat ja pidättivät minut.
Hänet vietiin ja minut pantiin selliin.
Tulin hakemaan vaatteeni,
koska en voinut edes olla talossa,
koska turvallisuus oli vaarantunut.
Näiden kokemusten jälkeen perheenjäsenten kanssa -
menetin luottamuksen eräisiin.
7. MARRASKUUTA 2000 -
BUCHANAN OSALLISTUI SUKUTAPAAMISEEN ISÄPUOLELLAAN
VIERAIDEN JOUKOSSA OLI ANGELA BROWN TYTTÄRINEEN
Taisimme juhlia tätini... Hän oli saanut asunnon.
Juhlimme, seurustelimme ja sellaista.
Halusin polttaa marihuanaa.
Soitin kaverille, joka toi sitä.
Sanoin ovityypilleni:
"Eikö hän jäänytkään polttelemaan kanssamme?
"Hänen piti hakea tyttönsä töistä."
"Okei, missä kamat ovat?"
Hän antoi sen.
Huomasin, että makuuhuoneen ovi oli auki ja valo päällä.
Menin taakse,
rikoin kaman, käärin paperiin ja aloin polttaa.
Kuulin oven avautuvan.
Menin sinne ja kysyin: "Kuka tuli sisään?"
Kaikki sanoivat: "Ei tänne kukaan tullut."
Huomasin, että makuuhuoneen valo oli sammunut ja ovi oli kiinni.
He sanoivat, ettei ketään ollut.
Hain ovityyppini.
Sanoin: "Jos siellä ei ole ketään, avaa makuuhuoneen ovi."
"Se oli juuri auki."
Hän sanoi: "Sekoilet vain, ei siellä ketään ole."
Hän ei kuitenkaan avannut ovea.
Niinpä hain aseen.
Sanoin: "Avaa nyt se helvetin ovi."
Kesken kaiken, en tiedä miten -
enkä mitä minulle tapahtui, kun puhuin siitä ovesta,
minulle tuli äkkiä pirun outo olo.
Mieleni ei ollut kunnossa.
Mitä poltinkaan, se oli jotain ihan muuta kuin aiemmin.
Sillä oli todella vahva vaikutus.
Sanoin: "Ei tunnu hyvältä."
"Sekoilet vain."
"Ei, oikeasti. Jokin on vialla."
"Avaa se helvetin ovi."
Helvetti, muuta en muistakaan.
En tiedä, mitä tapahtui ennen kello 00.50.
En tiedä, mitä helvettiä tapahtui.
POLIISIN KOJELAUTAKAMERA
Koko ajan radiosta -
tuli jatkuvana syöttönä tietoa.
Ihmisiä oli ammuttu.
He yrittivät kuvailla epäiltyä.
Yksi tiedonmurunen toisen perään.
Nousin autooni ja lähdin kohti Sexton Streetiä.
Tiesin, että se olisi nopein reitti Mary Streetille.
Kun käännyin Mary Streetille,
näin jonkun makaavan maassa.
Kun nousin autosta, näin naisen makaavan maassa.
Hänen päällään oli lapsia.
Toinen yritti pois hänen kätensä alta.
Hänen kaulansa alle kerääntyi verta.
Hän ei tiennyt, että olimme paikalla. Hän ei ollut tajuissaan.
Hän tuskin hengitti. Hän oli vuotamassa kuiviin.
Hän ei reagoinut lainkaan.
Tiesimme, että tilanne oli huono.
Hän -
oli selvästi pidellyt lapsia, kun hänet ammuttiin.
Hänen asentonsa perusteella vaikutti,
että hän oli avannut kätensä, jottei laukaus osuisi hänen lapsiinsa.
KRISTA JONES LÖYSI BUCHANANIN -
LÄHELTÄ RIKOSPAIKKAA
Käskin häntä näyttämään kädet -
ja pitämään ne näkyvillä.
Hän teki, mitä käskin, mutta hän vaikutti kiihtyneeltä.
Hän huusi niin nopeasti,
etten juuri ymmärtänyt, mitä hän sanoi.
Muistan olleeni yllättynyt,
että vaikka hän oli niin kiihtynyt,
hän teki, mitä käskin hänen tehdä.
Tiesin, että hän ainakin ymmärsi käskyni.
Minut pidätettiin ja pantiin poliisiautoon.
Paperien perusteella -
hakkasin päätäni poliisiauton oveen ja ikkunoihin.
En muista siitä mitään.
Sanoin, että joku yritti tappaa minut.
He tai minä.
Olin kuulemma hyökkäävä ja hikoilin.
Nenästä valui räkää ja hikoilin runsaasti.
Yhdessä vaiheessa kuulemma sanoin heille:
"Ette pysty suojelemaan minua."
Minut pantiin tarkkailuun itsemurhaselliin.
Taisin nukkua varmaan kaksi päivää.
Kun viimein tokenin siitä, mikä olikaan,
huumeen vaikutuksesta,
nainen pani minut istumaan ja sanoi: "Tiedätkö, miksi olet täällä?"
Kun hän kertoi minulle, kyynel vierähti silmästäni.
Sanoin: "Kusetat minua." Mutta ei.
BUCHANAN SAI SYYTTEEN -
KOLMEN SUKULAISENSA AMPUMISESTA
Minulle kerrottiin, että ammuin tätini Juanita Hoffmanin,
isäpuoleni William Jeffersonin,
ja tyttöystäväni Angelan.
Luovutin.
Sanoin: "Paskat siitä. Tappakoon jos tappavat."
Kun tajusin, mitä olin tehnyt,
ajattelin, että teloittakoon, jos teloittavat.
Ajattelin, etten ansaitse elää tekemäni jälkeen.
Vaikka en tehnyt sitä tarkoituksella, olen siitä vastuussa.
En edes halunnut elää enää.
22. HUHTIKUUTA 2002 BUCHANAN TUOMITTIIN KUOLEMAAN
HÄN VÄITTÄÄ EDELLEEN, ETTEI MUISTA AMPUMISIA
COLUMBIA, MISSOURI
Pidän talvesta.
Pidän talvesta ja syksystä.
Kaikki huolestuvat minusta marraskuussa, koska se on vaikea.
Se on minulle vaikeaa aikaa.
Marraskuussa tapahtuneen vuoksi.
Olen Angelan äiti Valeria.
Angela oli yksi niistä, jotka Deandra tappoi sinä iltana.
Hän riisti myös kahden muun hengen.
Mutta hän riisti lastensa äidin hengen.
Kaikki, joihin hän oli yhteydessä -
sanoivat hänen olevan kypsä ikäisekseen.
Hän ei käynyt baareissa. Hän vihasi niitä.
Hän luki kotona kirjoja. Hän oli lukutoukka.
Kun Angie täytti 16, hän tuli luokseni ja sanoi:
"Äiti, haluan treffeille yhden pojan kanssa."
Sanoin haluavani puhua hänelle.
Hän oli herrasmies: Ystävällinen, kohtelias, puhui kohteliaasti,
toi hänet kotiin ajallaan -
ja soitti hänelle, kuten tavalliset tyttöystävä ja poikaystävä.
Ei tullut mieleen, että hän oli susi lampaan vaatteissa.
KOLMEN YHTEISEN VUODEN JÄLKEEN PARI SAI ENSIMMÄISEN LAPSENSA
Hän soitti minulle joulun aikaan.
Hän sanoi: "Äiti..."
"Deandra on sekaisin. Hän sanoi, ettei lapsi ole hänen."
Sanoin: "Angie, älä jää sinne."
"Tiedät, että voit aina tulla kotiin."
Ovi oli aina avoinna hänelle.
Sitten hän ei enää käynyt kotona.
Deandra ei antanut hänen tulla. Hän piti hänet piilossa.
Sitten Angie ammuttiin.
ROANOKEN HAUTAUSMAA 1854
Oletko kunnossa?
Angiella oli kaksi tyttöä.
Otin heidät, koska he ovat lapsenlapsiani.
"Jos huominen alkaa ilman minua, älä luule, että olemme erossa."
"Aina kun ajattelet minua, olen sydämessäsi."
5. HEINÄKUUTA 1980 10. MARRASKUUTA 2000
Vihasin syvästi.
Halusin, että häneen sattuu, kuten hän on satuttanut muita.
Halusin heidän teloittavan hänet.
Hän ansaitsee sen.
Hän tappoi ihmisiä, joita sanoi rakastavansa.
Ei hän heitä rakastanut, jos riisti heidän henkensä.
Hänen täytyy selittää syy.
Miksi hän tappoi häntä rakastavat ihmiset?
Deandraa hemmoteltiin.
Hän oli hemmoteltu lapsi. Hänellä oli kaikkea.
Minä ja siskoni olemme tyttöjä,
mutta menimme isoäidin luo leikkimään hänen leluillaan.
Hän oli siisti. Kunnioitin häntä.
Perhe on tiivis, joten olemme aina olleet läheiset.
Välillemme kasvoi yhteys kuin sisarusten välille.
BUCHANAN VARTTUI COLUMBIASSA -
SERKKUJENSA SHONTAIN, MIJAN JA TONIN KANSSA
Häntä ei kohdeltu kaltoin kotona. Meillä oli hyvä elämä.
Toisilla parempi kuin toisilla,
mutta minulla ja serkuillani oli hyvä elämä.
Kutsuin hänen isäänsä Joon-Joon-sedäksi,
joten muistan, kun Joon-Joon-setä kuoli.
Ja tiedän, että se vaikutti Deandraan.
En usko, että hän edes itki kuten normaali lapsi vanhemman menetettyään.
Vuosien myötä hän löysi eri tapoja käsitellä sitä.
Vanhempana hän alkoi polttaa marihuanaa.
Se taisi vähän pehmentää sitä.
JUANITA HOFFMAN OLI YKSI KOLMESTA BUCHANANIN MURHAAMASTA
Äitini Juanita Hoffman oli mahtava.
Kukaan ei ole täydellinen, mutta kun puhutaan Juanita Hoffmanista,
hän oli lähimpänä täydellisyyttä.
Puhelin soi kotona.
Vastasin, ja siellä oli isosiskoni Shontai.
Hän oli tolaltaan.
Hän pikemminkin huusi puhelimeen:
"Toni, tule tänne. Deandra ampui hänet!"
Olin ihmeissäni ja aloin kirkua.
Sairaalassa katsoin lääkäriä, tartuin häneen ja sanoin:
"Et kai sano minulle, että menetitte äitini."
Silloin todellisuus iski perille.
Hän oli poissa ikuisesti.
Jestas.
Jestas. Luoja.
Sitä vain istuu siinä ja...
Tunsin hänen tuskansa.
Tiedättehän, laukaukset.
Istuin siinä miettimässä, mitä...
Tiedättehän, kun Deandra osoitti häntä aseella, mitä hän ajatteli?
Oliko hän peloissaan?
BOONE COUNTYN OIKEUSTALO COLUMBIA
Minulla ei ole havaintoja.
Haluan ainakin käydä sen läpi ja puhua hänelle siitä.
0102, State vastaan Sean... ...että tarvitsette asianajajanne apua.
Olen Kevin Crane.
Olen 13. tuomiopiirin tuomari.
Piiri käsittää Boone ja Calloway Countyt.
2001 KEVIN CRANE OLI PÄÄSYYTTÄJÄ BUCHANANIN OIKEUDENKÄYNNISSÄ
Syytin Buchanania kolmesta murhasta.
Murha on Missourissa ainut rikos, josta voi saada elinkautisen -
ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen.
Se on myös ainut rikos, josta voi saada kuolemantuomion.
Asunnossa oli perhettä ja ystäviä -
iltana, jona surmat tehtiin.
He pitivät hauskaa yhdessä. He olivat...
William Jefferson oli patriarkaalinen mies.
Hän omisti talon.
Hän toivotti kaikki tervetulleiksi.
Kaikki viihtyivät.
Paikan yllä riippui kuitenkin synkkä pilvi,
sillä illan myötä -
syytetystä tuli yhä hallitsevampi.
Hän rajoitti rajusti Angien mahdollisuuksia liikkua,
kuten lähteä huoneesta tai mitään.
Yhden katon alla oli kuin kaksi maailmaa, jos oikein muistan.
OIKEUDENKÄYNNISSÄ BUCHANAN VÄITTI, ETTEI MUISTANUT AMPUMISIA
Teillä on oikeus vaieta. Kaikkea sanomaanne -
voidaan käyttää teitä vastaan oikeudessa. Teillä on oikeus asianajajaan.
Jos teillä ei ole varaa siihen, teille palkataan edustaja.
Jos päätätte antaa lausunnon,
voitte lopettaa milloin vain ja odottaa asianajajaanne.
-Ymmärrättekö, mitä juuri sanoin? -Joo.
Saman, mitä teille jo sanottiin.
Keitä talossa oli?
Minä, tyttöni...
Sinä, lastesi äiti, kaksi lasta...
Lasteni äiti ja kaksi lasta taustalla.
Selvä.
Tätini Titi, isäpuoleni William Jefferson.
Hän istui sohvalla selkä seinää vasten.
BUCHANAN VÄITTI, ETTÄ JUHLISSA OLLEET YRITTIVÄT TAPPAA HÄNET
"Miksi piiritätte minua?"
Kun tunsin sielussani,
että minulle on tapahtumassa jotain,
tartuin haulikkooni.
Osoitin aseella miettien, miksi he saartoivat minut.
Sanoin: "Miksi hitossa yritätte saartaa minut?" He eivät perääntyneet.
He sanoivat: "Ei, meillä on lapset."
Sinä heilut haulikon kanssa, ja he nostivat lapsia ylös? Niin, mitä hittoa se oli, jos mitään ei ollut tekeillä?
-Sinun lapsiasi? -Niin, helvetti!
Anelin tätiäni selittämään, mitä helvettiä tapahtui.
Hän tuli ottamaan asetta minulta. Miksi hän yritti ottaa aseeni?
Vedin sen takaisin, ja hän sanoi: "Titisi tässä."
Silloin sekosin.
Silloinko vedit liipaisimesta? Minne osuit häntä?
En tiedä.
En ampunut häntä naamaan tai jotain. Ammuin vain. En valehtele.
Jos saan elinkautisen tästä hölmöilystä, ehkä ei olisi pitänyt ampua,
mutta siinä vaiheessa kukaan ei välittänyt minusta.
Kohtasit siis herra Jeffersonin -
keittiössä jääkaapin edessä. Mitä sitten? Sanoitko mitään?
Ei, katsoimme vain toisiamme.
Kysyin: "Miksi hitossa yritätte tappaa minua? Hän sanoi: "Hei, isäpuolesi tässä."
-Entä sitten? -Ammuin.
-Sitten juoksin ulos talosta. -Mihin osuit häntä?
En tiedä. Johonkin vain.
-Rintaanko? -En tiedä.
-Ja juoksit ulos talosta? -Joo.
Äkkiä näin jonkun liikkuvan oikealla,
ja näin sen olevan lasteni äiti.
-Haulikko oli tyhjä. -Mitä sitten tapahtui?
Kurotin takataskuuni ja latasin haulikon taas.
-Kenen kanssa hän oli? -Lasteni.
-Lastesi? -Niin.
-Hän juoksi karkuun. -Jouduitko juoksemaan perään?
Joo, hän pysähtyi. Huusin häntä.
Sanoin: "Angie! Angie!"
Hän pysähtyi. Pääsin hänen luokseen.
Kysyin häneltä: "Miksi yhtäkkiä..."
Tiedättehän...
Tiedättehän: "Miksi äkkiä yritätte tappaa minut?"
Hänellä oli lapset. "Älä tähtäile aseella!"
He ovat tyttäreni. En voi.
Äkkiä menetin hermoni häneen.
Hän oli yrittänyt virittää minulle ansan monta kertaa.
Ammuitko häntä kasvoihin? Mihin...
Jonnekin sinne kai. En...
Kokemani jälkeen... Tiedän vain, että ylös.
Poispäin tyttärestäni, muuta en tiedä.
Miten hän piteli vauvaa?
Hän piteli vauvaa näin, kun ammuin hänet.
-Sivulla? -Niin.
En kyseenalaista sitä, että hän oli huumausaineen vaikutuksen alainen.
Se ei kelpaa puolustukseksi.
Ei voi sanoa: "No, vedin pullon viskiä,
enkä muista tappaneeni ihmisiä."
Se ei ole puolustus. Se ei käynyt.
Syyttäjänä mietin sitä,
harkitsiko hän tekoa ennen tappamista?
Viileä harkita toisen tappamisesta, vaikka kuinka lyhyt,
on harkinta.
Tässä tapauksessa uhreja oli kolme.
Syytetty ampui kutakin uhreista pumppuhaulikolla.
Käyn läpi pari juttua.
Ensinnäkin, kun olit ampunut tätisi,
käytitkö haulikon pumppumekanismia välittömästi?
Joo, koska en tiennyt, mitä edessä oli.
Hänen piti ladata ase useita kertoja -
tehdäkseen nämä kolme murhaa.
Hänen piti käyttää latausmekanismia joka laukauksen jälkeen.
Kun ammuit herra Jeffersonin, käytitkö haulikon pumppumekanismia?
En. Juoksin ulos.
Käytin sitä, kun pääsin takapihalle.
-Mitä hittoa tuo oli? -Otit siis panoksia taskustasi.
-Latasit haulikon. -Aivan.
Mekanismia piti käyttää, jotta sait ammuksen ladattua.
Joo, niin pitää.
Se oli yksi osa sitä, miten osoitin valamiehistölle,
että hän "harkitsi" jokaisen kolmen uhrin kohdalla.
Oikeasti, kaikki talossa olleet...
Jos olisin saanut kaikki, olisin varmaan tehnyt niin.
En sano tätä leikilläni. Olen tosissani. He tekivät yhteistyötä.
Yksilöllä täytyy olla jokin vastuu.
Kaikki lähtee yksilöstä.
Ei voi syyttää huumeita,
tai asetta, vaan yksilöä.
VUONNA 2001 BUCHANAN TODETTIIN SYYLLISEKSI -
JA TUOMITTIIN KUOLEMAAN ÄÄNIN 10 - 2
2003 KORKEIN OIKEUS PÄÄTTI, ETTÄ KUOLEMANRANGAISTUKSEN VOI ANTAA -
VAIN YKSIMIELISELLÄ PÄÄTÖKSELLÄ
BUCHANANIN TUOMIO MUUTETTIIN ELINKAUTISEKSI
Viime marraskuussa siitä tuli kuluneeksi 17 vuotta. Muisto on yhä tuore.
Se on osalle meistä kuin eilispäivä.
Tässä kuvassa -
Deandra, hänen äitinsä ja Juanita seisovat rinnakkain -
juttelemassa toisilleen.
Tämä on 3. kesäkuuta 1992,
jolloin isoisäni William Jefferson -
nai Deandran äidin Lydia Jeffersonin.
Deandra oli sulhaspoikana häissä.
Tuo on isoisäni William Jefferson,
Deandran isäpuoli,
ja yksi ihmisistä, jotka hän murhasi sinä iltana.
Isoisäni kuoli sankarina.
Hän ei aikonut antaa Dren satuttaa ketään muuta talossa,
koska se oli hänen talonsa, hänen aluettaan.
Isoisäni -
kohteli häntä poikanaan.
Ja Dre maksoi sen takaisin ampumalla häntä sydämeen.
Tässä on Angie Deandran kahden pojan kanssa.
Muiden naisten kanssa.
Hän siis suvaitsi paljon Deandralta.
Kun juttelin Angielle,
sain tietää, mitä heidän välillään todella tapahtui.
Perheväkivaltaa.
Oli vähän perheväkivaltaa. Ravistelin häntä vähän.
Hän ei sanonut, mitä halusin kuulla.
Ei se ollut pelkkää ravistelua.
Hän kuvaili sen niin,
koska ei halua vaikuttaa pahikselta,
vaikka selvästi on sitä.
Dre pidätettiin perheväkivallasta Angieta kohtaan.
Tapaus oli sellainen, että Angela odotti ensimmäistä lastaan,
ja Dre juoksi kadulle hänen perässään -
ja alkoi hakata häntä pesismailalla.
COLUMBIAN POLIISILAITOS RIKOSILMOITUS
RIKOS: PAHOINPITELY
Dre jahtasi häntä aseella.
DEANDRE SUUTTUI JA ISKI HÄNTÄ KASVOIHIN NYRKEIN
Hän oli tehnyt fyysistä väkivaltaa ennenkin.
"HÄN TAPPAA MINUT."
Oikeus oli määrännyt heidät erilleen.
He eivät saaneet olla lähellä toisiaan,
koska hän hakkasi Angelan niin pahoin.
Angien kuoleman aikaan -
Dre ei olisi saanut edes olla yhteydessä Angieen.
Niin tarkoin hän kuitenkin hallitsi Angien mielentilaa -
ja liikkeitä.
He eivät kuitenkaan olisi lain mukaan saaneet pitää yhteyttä.
Angie pelkäsi häntä niin,
että vaikka Dre teki niin ja poliisi erotti heidät,
hän palasi silti.
Hän palasi miehen luo, kun hän oli tehnyt sen.
Yritän yhä ymmärtää, miksi tämä tapahtui.
Miten helvetissä annoin itseni tehdä tämän?
Hän murhasi Angien kylmäverisesti. Piste.
Se oli harkittu teko.
Se ei ehkä mennyt, kuten hän suunnitteli,
mutta hän aikoi tappaa Angien. Piste.
Angie olisi voinut paeta sinä iltana.
Mutta Dre kutsui hänet takaisin.
Hän hyytyi ja meni Dren luokse, ja silloin tämä ampui häntä kaulaan,
kun hän piteli lapsia, tiedättehän.
Hän piteli 5-kuukautista vauvaa, ja Dre ampui häntä kaulaan kuin roskaa.
Hän seurasi tavanomaista pahoinpitelijän tietä. Deandra nimittäin.
Se alkoi lahjoilla, hemmottelulla -
matkoilla ja sellaisella.
Seuraava askel oli "sinun pitää asua luonani",
ja sitten "et saa lähteä talosta ilman lupaa",
ja "et saa olla perheesi -
ja ystäviesi luona", ja lopulta hän tappoi Angien.
Eikä se johtunut huumeista.
Vaikka hän väittääkin olleensa pilvessä silloin.
Näin Dren omin silmin 10 minuuttia ennen kuin se tapahtui.
Tiedän, ettei hän ollut pilvessä.
Tiedän, ettei hän ollut jossain psykoosissa -
huumeiden käytön vuoksi.
Se on silkka vale, jota hän tykkää kertoa.
Muut siellä olleet olivat vain sivullisia uhreja.
Hän aikoi tehdä niin Angielle. Tiedättehän?
Hänellä ei ollut syytä tappaa Juanitaa.
Hänellä ei ollut mitään syytä tappaa isoisääni.
Tärkein, mitä voin heille sanoa on, että olen pahoillani.
Oikeasti, olen pahoillani.
Ja...
Jatkan edelleen itseni kehittämistä,
jotta en enää ikinä ole se henkilö.
Riippumatta siitä, tiesivätkö he tai kukaan muu sen,
minä tiedän, etten ole enää sama henkilö. Tiedän sen varmasti.
DEANDRA BUCHANAN VASTASI LISÄKYSYMYKSIIN
Yritän yhä ymmärtää, miksi tämä tapahtui.
Olen vuosien varrella miettinyt, miten helvetissä annoin itseni tehdä tämän?
Miten annoin itseni ampua tätini, tyttöni ja isäpuoleni?
Ampua tyttöni, kun hän piteli tytärtäni?
Uskon, että Deandra suunnitteli murhaavansa Angien. Kyllä.
Muut siellä olleet olivat vain sivullisia uhreja.
Hän aikoi tehdä niin Angielle.
En... Ei. Ei.
Jos niin olisi, olisin vain voinut tehdä sen.
Jos olisin halunnut tappaa, olisin tappanut.
Voin vain päätellä, että kemikaali, jota sain käsiini -
tietämättäni, sai minut reagoimaan niin.
Kun sen yhdistää elämäntyyliini,
jo ennen kuin tapasin Angelan...
Olin väkivaltainen, jo ennen kuin tapasin hänet.
Olen ollut mukana väkivallassa.
Olen nähnyt ihmisten kuolevan.
Ei siitä nyt ole syytä olla ylpeä.
Silloin se tuntui oikealta.
Reagoin tietyllä tavalla sen perusteella, miten olen elänyt ja mitä kokenut.
Viileä harkinta toisen tappamisesta,
vaikka kuinka lyhyt, on harkinta.
Osoitin valamiehistölle, että hän "harkitsi" -
jokaisen kolmen uhrin kohdalla.
Ei se ollut suunniteltua.
En miettinyt laskelmoiden, että teen niin.
En lähtenyt tappamaan tyttöystävääni.
En lähtenyt tappamaan tätiäni.
En lähtenyt tappamaan isäpuoltani.
En missä vaiheessa sanonut,
että teen niin sinä päivänä.
Ei helvetissä!
Kaikkien mukaan, myös minun ja kaikkien silloin paikalla olleiden,
minä vain sekosin.
Ei se ollut mikään harkittu ja suunniteltu teko.
Uskon, että tapahtumiin sinä iltana vaikutti se ovi -
ja jonkun tulo taloon.
He eivät avanneet makuuhuoneen ovea, jotta näkisin, kuka siellä oli.
Uskon, että se vaikutti siihen, miten reagoin sinä iltana.
Ei se ollut pelkkää ravistelua.
Dre juoksi kadulle hänen perässään -
ja alkoi hakata häntä pesismailalla.
Angela näytti, minne Deandra oli hakannut häntä henkarilla.
Hän näytti jälkiä kaulan yläosasta -
polviin asti, johon Deandra oli piessyt häntä.
Hetkinen, keskeytä tuo.
Tuo on...
Minäpä kerron jotain.
En piessyt häntä henkarilla.
Tällainen minua turhauttaa -
niin paljon, että sanon: "Paskat heistä."
Tuollainen -
on juuri sellaista paskaa, mistä hermostun.
Vielä nytkin sitä kierrätetään.
Että pieksin häntä henkarilla. Kuin olisin joku parittajagorilla.
Tällainen saa minut vähän...
En sano hermostumaan, koska ymmärrän, mitä tein.
Mutta se saa...
Se on oikeasti tosi vaikeaa, koska olen -
18 vuoden ajan tehnyt kaikkeni hyvittääkseni tekojani.
Ja sitten kuulee tuollaista.
Se saa minut häiriintymään.
He lisäävät valheita omaan puoleensa tarinasta -
esittääkseen minut huonossa valossa.
Ja puhun rehellisesti.
Se turhauttaa oikeasti.
Huolimatta siitä, mitä he sanovat ja miten,
tai mitä he uskovat tai tuntevat,
hyökkään tätä juttua vastaan, ja se loukkaa monia heistä.
He voivat pommittaa oikeustaloa ja ottaa yhteyttä syyttäjiin.
En välitä siitä.
Sellainen kertoo minulle,
että 18 vuoden jälkeen kuka sanoo, että voin ikinä luottaa heihin.
Oikeasti. Näin minun pitää ajatella.
Kuulemani perusteella kuka voi sanoa, että kun pääsen täältä,
voin rehellisesti sanoa olevani turvassa ympäristössä, jossa he ovat?
Ei, en pysty siihen.
Koska minä pääsen ulos täältä.
HELMIKUUSSA 2018 BUCHANAN VETOSI TUOMIONSA KUMOAMISEN PUOLESTA
VETOOMUS HYLÄTTIIN