‎Ce știu acum
‎e că Roby a fost iubit de multă lume.
‎Și eu l-am iubit. Era un om minunat.
‎ANUAL, ÎN STATELE UNITE ALE AMERICII
‎PESTE 8.000 DE OAMENI ‎SUNT CONDAMNAȚI LA MOARTE.
‎10% DINTRE EI SUNT FEMEI.
‎ACEASTA E POVESTEA DEȚINUTEI #3018877.
‎Nu e corect că Robby nu e aici.
‎Avea doar 25 de ani...
‎și avea toată viața înainte.
‎Dar eu am ales asta.
‎I-am luat viața...
‎și nu mai pot da înapoi.
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎E o poveste adevărată.
‎Așa am început.
‎Voiam doar să mă răzvrătesc ‎și să provoc haos.
‎M-am uitat la el. ‎Vom vedea cine pe cine va ucide, nu?
‎Eu am ales asta.
‎I-am luat viața.
‎Nu asta a fost intenția mea.
‎Aș vrea să n-o fi făcut.
‎Știam că voi coborî din mașină ‎și îi voi ucide pe cei doi bărbați.
‎După ce a îngenuncheat în fața mea,
‎îmi amintesc doar că am apăsat pe trăgaci.
‎I-am ucis pe amândoi.
‎I-am înjunghiat mortal.
‎DE MÂNA EI
‎ÎNCHISOARE PENTRU FEMEI ‎MONTANA
‎- Doamne! ‎- Nu te ajută.
‎E greu de montat corect.
‎Da, e ciudat.
‎ÎN 2015, LINDSAY HAUGEN A LUAT VIAȚA ‎IUBITULUI EI, ROBBY MAST.
‎Mă numesc Lindsay Haugen.
‎Am crescut în Portland, Oregon.
‎Îmi plăcea să merg la biserică.
‎Îmi plăcea să citesc Biblia și să cânt.
‎În liceu, am început să mă răzvrătesc
‎și să fac lucruri ‎pe care înainte le-aș fi refuzat.
‎Am început să fumez marijuana ‎și să petrec timpul într-un alt anturaj.
‎Aveam 15 ani
‎când am început ‎să nu mai dau pe acasă.
‎Îmi petreceam timpul ‎pe străzile din Portland
‎într-un anturaj destul de dur.
‎Am trecut de la a încerca marijuana la...
‎a-mi injecta metamfetamine.
‎Din acel moment, am trecut la...
‎heroină și mi-am dat seama ‎că sunt dependentă.
‎Aveam în jur de 16 ani.
‎Într-o zi, am hotărât ‎să fac un test de sarcină
‎și am aflat ‎că eram însărcinată în trei luni.
‎Tocmai împlinisem 17 ani.
‎M-am schimbat pe loc.
‎Am renunțat la droguri ‎și mi-am dorit să fiu părinte.
‎Îmi doream să am grijă de fiul meu.
‎ÎN 2003, LINDSAY HAUGEN ‎S-A ÎNTORS LA FAMILIA EI.
‎A RENUNȚAT LA DROGURI ‎ȘI S-A ÎNROLAT ÎN GARDA NAȚIONALĂ.
‎FIUL LUI LINDSAY A STAT LA MAMA EI ‎ÎN TIMPUL STAGIULUI EI MILITAR.
‎Îmi plăceau instructajul și uniforma.
‎Îmi plăcea ‎că făceam mai multe flotări decât băieții.
‎A fost cea mai frumoasă perioadă ‎a vieții mele.
‎La finalul lui 2013 am cunoscut un bărbat.
‎Și el era în armată.
‎Era foarte rău cu mine ‎după ce bea whisky.
‎O lua razna ‎din cauza unor lucruri neînsemnate
‎sau neadevărate, ‎lucruri pe care le inventa.
‎Îmi spunea că nu-i place serviciul meu, ‎din cauza colegilor mei chipeși.
‎Îi spuneam că m-am obișnuit, ‎că asta fac de multă vreme,
‎că nu mă afectează și că nici nu-i observ.
‎Pentru el nu conta asta. Îl înnebunea.
‎M-a lovit de câteva ori ‎în timp ce conduceam,
‎doar ca să mă fac să spun ce voia el.
‎Încerca să mă convingă să spun ‎că i-am fost infidelă.
‎Îmi amintesc serile ‎în care mă arunca la podea,
‎mă scuipa cu mâncare mestecată, ‎îmi turna bere în cap...
‎mă viola...
‎în toate modurile posibile
‎și îmi spunea cuvinte ‎pe care nu aș putea să le repet.
‎Și a fost tot mai rău.
‎Îmi amintesc că odată...
‎m-a scuipat...
‎în timp ce eram la baie.
‎M-am ridicat...
‎dar știam că blocase calea de ieșire.
‎Am ridicat mâna să-l lovesc, ‎m-a prins de o mână,
‎m-a prins și de cealaltă ‎și mi le-a zdrobit.
‎Am țipat...
‎până când a început ‎să râdă de țipetele mele.
‎Am încetate să țip și l-am privit în ochi
‎și am simțit cum îmi rupe mâna.
‎Și...
‎m-a prins de gât.
‎I-am spus: „Dacă faci asta, ‎să nu mă mai trezesc.
‎Nu mai rezist așa.”
‎Așa că a continuat să mă țină de gât
‎și m-a pus să mă privesc în oglindă, ‎spunând: „Privește-te murind.”
‎Și nu mai știu nimic.
‎ÎN IUNIE 2015, PARTENERUL LUI LINDSAY ‎A FOST ÎNCHIS PENTRU CĂ A ATACAT-O.
‎EA A PĂRĂSIT GARDA NAȚIONALĂ ‎ÎN ACELAȘI AN.
‎M-am trezit singură acasă, ‎doar cu un câine alături...
‎și bând foarte mult.
‎Mă trezeam și beam.
‎Și beam până adormeam din nou. ‎Mă trezeam și beam din nou.
‎Era o nebunie.
‎LINDSAY HAUGEN L-A CUNOSCUT PE ROBBY MAST ‎LA O PETRECERE ÎN AUGUST 2015.
‎Când l-am cunoscut pe Robby, ‎tocmai încheiasem o relație grea,
‎iar el tocmai ieșise de la dezalcoolizare ‎în iunie a acelui an.
‎Eu nu știam asta.
‎Știam doar că aveam în față
‎un zâmbet frumos în mijlocul ‎unei grămezi de doze goale de bere,
‎fără cămașă și cu șuvițe.
‎Și...
‎lipsit de orice grijă.
‎S-a sprijinit în mâini,
‎m-a salutat și...
‎s-a legat ceva între noi.
‎Robby se dedicase ‎unui stil de viață libertin...
‎dar îl trăia mult mai intens decât mulți.
‎Urca în trenuri de marfă
‎și se lăsa dus de acestea oriunde,
‎făcea autostopul.
‎Pentru el era important să călătorească ‎și să nu rămână mult într-un loc.
‎I-am spus că îi ofer un acoperiș,
‎că nu va trebui să facă nimic, ‎doar să fie acolo când mă întorc.
‎A spus că nu poate rămâne mult într-un loc ‎și că trebuia să plece.
‎I-am spus că îl voi însoți.
‎Erau momente în care călătoream, ‎eu îi cântam,
‎iar el îmi spunea: „Te iubesc.”
‎Îl adoram. Era prietenul meu cel mai bun.
‎Eram momente în care mă așteptam
‎să mă trateze rău, să mă acuze de ceva, ‎să mă desconsidere...
‎dar nu o făcea.
‎Prețuiam asta.
‎Îmi plăcea mult.
‎La un moment dat, în timp ce conduceam...
‎Cred că eram prin Montana...
‎Mă bucuram de priveliște și mă gândeam:
‎„Doamne, cât e de frumos! ‎Privește în jur.”
‎M-a privit, ‎m-a luat de mână și mi-a spus...
‎„Mi-aș dori să fiu fericit cu tine,
‎dar nu sunt.
‎Și nu tu ești de vină.”
‎Asta m-a doborât.
‎Îmi spunea mereu că vrea să vadă ‎cum e viața următoare.
‎Suferea.
‎Vorbea mereu și își imagina cum ar fi ‎să se împuște în cap.
‎Vorbea despre cum și-ar dori să moară, ‎despre cât era de obosit.
‎Iar eu mă străduiam ‎să-l scot din starea aceea.
‎„Ești mai mult de atât, Robby. ‎Ai pentru ce să trăiești.”
‎Am luat-o personal,
‎de parcă nu eram de ajuns pentru el.
‎M-a privit într-o zi și mi-a spus: ‎„Lindsay, sunt obosit.
‎Nu mai vreau să fac asta.
‎Vreau doar să mor.”
‎Așa că i-am spus...
‎„Știu cum s-o fac și nu va durea.
‎Vei fi inconștient, ‎iar apoi nu te vei mai trezi.”
‎M-a privit cu ochii sclipindu-i ‎și mi-a spus: „Ai face asta pentru mine?”
‎I-am spus: „Robby, te iubesc ‎și aș face orice pentru tine.”
‎Și a spus: „Bine.”
‎Asta m-a șocat ‎și am izbucnit în lacrimi.
‎A spus să nu plâng.
‎Nu-i plăcea ‎să mă vadă tristă sau plângând.
‎M-a luat în brațe și a spus:
‎„Îmi pare rău, n-am vorbit serios. ‎Nu te întrista.”
‎M-a ținut în brațe până am adormit.
‎M-am trezit a doua zi și am spus:
‎„Regret că n-am putut s-o fac aseară.
‎Nu mă așteptam să fii atât de pregătit.”
‎Mi-a răspuns:
‎„Nu aveam dreptul să aștept ‎asta de la tine.”
‎Și iar mi-a frânt inima.
‎Mă așteptam să spună:
‎„Nu, eram doar băuți. N-am vorbit serios.”
‎Sau: „Mă bucur că n-ai făcut-o. ‎Azi mă simt mai bine.”
‎Dar a spus:
‎„Nu aveam dreptul mă aștept ‎asta de la tine.”
‎Am simțit că îl dezamăgisem din nou.
‎Când am ajuns în Billings, ‎am rămas în parcarea Walmart.
‎Am băut vin și ne-am bucurat de soare.
‎Am urcat în camionetă...
‎și el și-a imaginat din nou...
‎cum ar fi să se împuște în cap.
‎Și am...
‎am simțit că iar îl dezamăgesc...
‎Crezusem că aveam o zi frumoasă, ‎dar el iar își dorea să moară.
‎Și l-am întrebat: ‎„Sigur asta îți dorești?”
‎Și a spus: „Da.”
‎L-am întrebat dacă e sigur.
‎Și a spus: „Da.”
‎Am spus: „Bine.”
‎M-am așezat pe consola centrală ‎și l-am chemat la mine.
‎S-a apropiat.
‎Și mi-am pus...
‎brațele în jurul gâtului său,
‎iar el a lăsat capul jos.
‎La început, ‎nu m-am simțit în stare s-o fac.
‎Am strâns cu putere, ‎dar simțeam că nu destul de tare.
‎Așa că...
‎mi-am petrecut și celălalt braț ‎în jurul gâtului său
‎și am strâns până l-am lăsat inconștient.
‎Și...
‎a început să tremure.
‎M-am gândit că se trezește.
‎Și că va încerca să mă oprească.
‎Dar a încetat să tremure.
‎Am știut că trebuie să plec.
‎L-am legat cu centura și...
‎am pornit spre ieșirea din parcare
‎și mi-am dat seama ‎că habar nu aveam unde eram.
‎Și...
‎m-am uitat...
‎spre Robby, fiindcă el știa mereu ‎unde mergeam, și...
‎l-am întrebat: „Scumpule, încotro?”
‎Părea că doarme.
‎Am început să mă gândesc
‎la cum aș putea să-l trezesc.
‎Am ieșit pe șosea, am schimbat benzile ‎și am intrat într-o parcare.
‎I-am scos centura, ‎l-am pus pe consola centrală
‎și am început să-l resuscitez.
‎I-am făcut respirație gură la gură ‎și auzeam...
‎Aerul intra, dar ceva nu era în ordine ‎și îl imploram să se trezească.
‎Am auzit o bătaie în geam.
‎Cineva a spus: „Mă scuzați.”
‎Era un polițist.
‎I-am spus: „L-am ucis.
‎Faceți-l să-și revină.”
‎E frumos.
‎Aici e Robby.
‎Mă numesc Dori Greeson,
‎m-am născut și am crescut ‎în Tampa, Florida.
‎Asta îmi place mult.
‎Robby a fost fiul meu.
‎EȘTI UIMITOARE
‎Mi-am cunoscut primul soț, pe Bob Mast,
‎pe când aveam 24 de ani.
‎L-am avut pe Benjamin, primul nostru fiu,
‎iar în 1990 l-am avut pe Robby, ‎al doilea fiu.
‎Robby era amuzant.
‎Era foarte deschis.
‎L-am iubit foarte mult ‎și era un copil minunat.
‎Numele meu este Gene și am devenit
‎parte din această familie ‎în luna mai a anului 1996.
‎Am fost tatăl vitreg al lui Robby
‎în jur de 12 ani ‎înainte să plece de acasă.
‎Am avut 12 ani frumoși.
‎LA 18 ANI, ROBBY A PĂRĂSIT ‎CASA PĂRINTEASCĂ DIN CLEARWATER.
‎Nu știam unde pleacă ‎sau când aveam să-l revăd.
‎Eu și Gene eram pe stradă, ‎iar eu am leșinat...
‎în brațele lui Gene, ‎neștiind unde va merge și ce va face.
‎Abia după un an și 24 de zile
‎a dat un semn de viață.
‎Nu lua prea des legătura cu noi
‎pentru că știa că stilul său de viață
‎era unul care ne provoca durere, ‎mai ales dacă ne suna după ce bea.
‎Ne-am fi dat seama, ‎iar el știa că asta ne întrista.
‎Nu știam foarte multe lucruri.
‎ÎN URMĂTORII ȘASE ANI, ‎DORI ȘI GENE AU VORBIT RAR CU ROBBY.
‎ULTIMA OARĂ L-AU VĂZUT ÎN DECEMBRIE 2014.
‎În mai s-a internat la dezalcoolizare.
‎Am vorbit cu supraveghetorii.
‎Cu toții spuneau că îi mergea bine.
‎Ne așteptam să fim anunțați ‎când avea să iasă de acolo.
‎Nu ne-a anunțat.
‎Patru luni mai târziu, a murit.
‎Era 17 septembrie.
‎Telefonul a sunat ‎și mi-au spus că Robby e mort.
‎Eram șocată. ‎Nu mi-a venit să cred. Cum?
‎Am început să țip.
‎Țipam: „Întoarce-te, Robby!”
‎De parcă m-ar fi putut auzi. ‎„Întoarce-te, Robby.”
‎Am fost răvășită ‎când am aflat că fusese ucis,
‎că o persoană...
‎l-ar ucide pe Robby.
‎Era un om frumos, un om bun.
‎Era un om care suferea ‎și m-am gândit că a fost ucis
‎pentru că l-au considerat ‎lipsit de valoare. Detestam gândul acesta.
‎Apoi am citit ‎că era vorba despre o femeie.
‎În ziar scria că-i fusese iubită
‎și nu înțelegeam cine era ‎și de ce să-l fi ucis pe Robby.
‎POLIȚIA ‎BILLINGS
‎Nu se întâmplă des în Billings să avem
‎o femeie acuzată ‎de o crimă atât de odioasă.
‎Mai mult de atât, ‎una care să-și folosească mâinile
‎pentru a comite omorul.
‎Mă numesc Steve Hallam.
‎Lucrez la secția de poliție din Billings, ‎Montana, de aproximativ 14 ani.
‎Când am interogat-o pe Lindsay...
‎...mi-am făcut o idee ‎despre cum a murit Robby.
‎Încercam să aflu ce se întâmplase ‎și cum se întâmplase.
‎Când a început să-ți ceară ‎să-i pui capăt vieții?
‎În urmă cu o săptămână.
‎Cum a decurs această discuție?
‎Beam mult vin, eram băuți, iar el...
‎„Nu sunt fericit deloc. ‎Vreau să mor. Vreau doar să dispar.”
‎Și i-am spus...
‎„Sunt o femeie mare și puternică,
‎aș putea să te ajut fără să ai dureri.
‎Îți promit.
‎Dacă asta îți dorești cu adevărat,
‎te iubesc ‎și pot să-ți ofer acest lucru.”
‎Rareori,
‎poate niciodată, nu am auzit de un caz
‎în care cineva să ceară cuiva să-l omoare.
‎Fac asta de multă vreme, ‎iar când cineva vrea să moară,
‎există multe alte metode de a o face.
‎Să ne întoarcem la această dimineață.
‎Despre ce vorbeați
‎în timp ce stăteați întinși ‎în spatele mașinii la Walmart?
‎Despre nimic. ‎Voiam doar să ne mai luăm băutură.
‎- Da? Povesteați nimicuri, da? ‎- Da.
‎Stăteam doar și plănuiam...
‎Conform celor spus de Lindsay ‎până la acel moment,
‎erau băuți și se bucurau ‎de tot ce aveau.
‎Câteva minute mai târziu, ‎erau în mașină.
‎În următorul moment, ‎Robby îi spunea cât e de nefericit.
‎Că vrea să moară și că vrea să-l ucidă ea.
‎Nu avea nicio logică.
‎- Arată-mi ce ai făcut. ‎- ‎I-am prins gâtul așa...
‎Da.
‎A început să aibă ușoare convulsii.
‎A leșinat.
‎După ce a leșinat,
‎m-am mutat în fața lui ‎și l-am ținut de nas și de gură.
‎- Îi țineam maxilarul închis. ‎- Așa.
‎A făcut niște spume la gură.
‎Crezând că e mort, i-am dat drumul, ‎dar a început să tremure.
‎L-am întrebat: ‎„Ești sigur că vrei asta, Robby?
‎Eu nu-mi doresc asta.”
‎Îmi tot punea mâna înapoi.
‎Și am continuat.
‎E o minciună sfruntată.
‎Dacă ascultați cu atenție, ‎declară că el îi tot lua mâna
‎și i-o așeza înapoi pe gură.
‎Dacă ești inconștient,
‎nu ai puterea să apuci mâna cuiva
‎și să o pui înapoi pe gura ta.
‎Era absolut imposibil.
‎Tot ce i-a făcut ‎a fost din propria inițiativă. Punct.
‎Ce plănuiai să faci cu trupul lui Robby?
‎Eram într-o situație dificilă.
‎Eram într-o situație a naibii de dificilă. ‎Mă gândeam că voi găsi
‎o zonă mai puțin populată ‎și că voi scăpa de trupul lui.
‎După ce i-a luat viața lui Robby,
‎urma să găsească un loc ‎unde să-l îngroape.
‎Partea asta a spus că o încurca.
‎Avea să se întoarcă la Washington
‎și să se comporte ‎ca și cum nu l-ar fi cunoscut.
‎Asta ne demonstrează ‎cât de mult l-a iubit pe Robby.
‎Nu l-a iubit pe Robby.
‎Dacă l-ar fi iubit, ‎nu ar fi recurs la așa ceva.
‎Lăsând la o parte că te-a implorat ‎s-o faci, de ce ai făcut-o?
‎În acest punct, interviul s-a transformat ‎în interogatoriu.
‎M-a șocat răspunsul ei.
‎Iată cum stă treaba, Lindsay. ‎Fac treaba asta de ceva vreme.
‎Înțeleg cum s-a întâmplat.
‎Călătoreați, înțeleg și asta.
‎Dar nu cred că era nefericit ‎și că te-a implorat să-l ucizi.
‎Exact așa s-a întâmplat.
‎Dar, da...
‎Sincer, voiam să ucid pe cineva ‎cu mâinile goale.
‎Deja îmi pare mai logic.
‎A fost absolut șocant.
‎Nu-mi mai spusese nimeni ‎așa ceva la interogatoriu.
‎Voiai să afli cum e să ucizi pe cineva
‎cu mâinile goale?
‎- Nu neapărat. ‎- Bun.
‎- Dar m-a și rugat. ‎- Să le luăm pe rând, draga mea.
‎- Mă faci să par om rău. ‎- Nu fac asta.
‎- Nu sunt rea. ‎- Am spus că ești rea?
‎- Nu. ‎- Ai cumva cătușe?
‎- Nu. ‎- Am cinci tipi pe lângă mine?
‎- Pare că sunt îngrozit de tine? ‎- Ar trebui să fii. Glumesc.
‎- Nu. ‎- Știi spun?
‎- Știu. ‎- Tocmai mi-ai spus că îți doreai să simți
‎cum e să ucizi un om cu mâinile goale.
‎Ce te-a făcut să gândești asta? ‎Experiențele trecute?
‎Ultimul meu logodnic
‎mi-a fracturat mâna așa.
‎Și apoi a venit în spatele meu.
‎Exact cum am făcut eu cu Robby. ‎M-a strâns de gât.
‎Îmi amintesc că eram la podea ‎și că aveam impresia că mă înec,
‎dar, de fapt, el mă sufoca și...
‎Cred că voiam să fac și eu asta cuiva, ‎dar nu unui om drăguț ca Robby.
‎Își dorea acest lucru. Așa că...
‎Am profitat de ocazie, presupun.
‎Bine.
‎„Am profitat de ocazie.”
‎Despre asta e tot cazul.
‎Ocazia perfectă. Nu putea riposta.
‎„Suntem într-un loc necunoscut, ‎nu ne cunoaște nimeni.
‎Eu sunt pregătită și dornică. ‎Să-i dăm drumul.
‎Vreau să iau viața cuiva.”
‎Astea sunt cuvintele ei. ‎Nu putem contesta...
‎această filmare și mărturia lui Lindsay.
‎Cred că Lindsay încerca să se descrie ‎și să atenueze
‎adevărata ei personalitate.
‎E o ucigașă cu sânge rece.
‎LINDSAY HAUGEN ȘI-A RECUNOSCUT VINOVĂȚIA ‎ȘI A FOST CONDAMNATĂ LA 60 DE ANI.
‎Să vedem ce avem aici.
‎Aici e convorbirea de la ora 19:00.
‎- Adică ora 21:00. ‎- Scrie 19:00?
‎- Da, chiar aici. ‎- Da.
‎Ora 21:00 la noi.
‎- Pentru că avem două convorbiri. ‎- Da.
‎Eu și Dori propovăduim cuvântul Domnului ‎în închisori
‎de cel puțin 14 ani ‎și majoritatea deținuților întâlniți
‎nu mai sunt așa cum erau ‎înainte să ajungă în închisoare.
‎Simțim compasiune
‎pentru cei care și-au pierdut libertatea ‎din cauza prostiei
‎și alegerilor greșite.
‎Să facem liniște. Imediat vine.
‎- Salut. ‎- Salut!
‎Te-ai descurcat bine.
‎- Ai... ‎- Bine.
‎Ai plecat devreme?
‎Nu, am venit deodată, ‎dar era cineva la telefon,
‎așa că am făcut o plimbare.
‎- Deci nu ai ratat nimic? ‎- Nu.
‎Va trebui să notez, Lindsay, ‎că ai întârziat 50 de secunde.
‎- Doamne! ‎- Trebuie să lucrezi la asta.
‎Te descurci foarte bine.
‎De fapt,
‎vineri, când Dori a avut probleme ‎cu computerul,
‎am întârziat 30 de secunde.
‎- Nu știam. ‎- Serios? Și acum recunoști?
‎Da.
‎Povestește-ne.
‎- Cum a fost weekendul tău? ‎- A fost uimitor.
‎Sunt cea mai nouă din cor ‎și îmi place mult.
‎Am reușit să o iert pe Lindsay ‎pentru că și eu sunt iertată de Dumnezeu.
‎...dacă putem cânta ceva împreună.
‎Dacă ne agățăm de anumite lucruri,
‎nu facem decât să acumulăm ranchiuna ‎care ne poate distruge.
‎Ce-ar fi să ni-l cânți?
‎Poți face asta?
‎- Bine. ‎- Nu l-am auzit de mult.
‎De câte ori
‎Am simțit rușinea
‎Să-mi aud greșelile strigându-mi numele
‎Dacă ai timp să asculți
‎Le vei auzi și tu
‎Păcatele-ți sunt iertate
‎Iar tu ești un întreg
‎Nevinovat
‎Amin.
‎SUNCOAST ‎BISERICĂ
‎Mulțumim, Lindsay. ‎Ne place când ne cânți.
‎Să ne luăm rămas-bun.
‎Te iubim. Pa!
‎Sună-ne oricând. Pa!
‎Cred că e important să transmiți mesajul
‎iertării oferite și primite.
‎LA ZECE LUNI DE LA UCIDEREA FIULUI LOR,
‎DORI ȘI GENE I-AU SCRIS LUI LINDSAY ‎CĂ O IARTĂ.
‎DE CE SĂ IERTĂM?
‎La început, ‎cred că iertarea noastră a fost pe bune.
‎Ceea ce nu aveam atunci, ‎dar avem acum,
‎e iubirea pentru Lindsay.
‎Cum aș fi putut? ‎Cum am scris în primul mesaj,
‎îmi încep scrisorile cu „Dragă Lindsay”,
‎dar asta nu înseamnă că îmi e dragă, ‎având în vedere ce a făcut.
‎Dar n-a trecut multă vreme ‎și, după un schimb de scrisori,
‎am reușit să scriu „Dragă Lindsay”.
‎Nu mă așteptam să ajungă așa departe.
‎Știu că simțeam
‎că această ființă prețioasă regretă.
‎Trebuie să plătească în închisoare.
‎Dar scrisorile continuă și azi.
‎ÎN 10 IUNIE 2017,
‎DORI ȘI GENE AU VIZITAT-O PE LINDSAY ‎ÎN MONTANA.
‎Mi-aș dori să fi fost toți de față ‎când Dori a cunoscut-o pe Lindsay.
‎Ne aflam în sala de vizite. ‎O eliberaseră pentru noi.
‎Lindsay a intrat. ‎I-am auzit pașii pe hol.
‎Ușa s-a deschis.
‎A intrat, s-a îndreptat spre Dori. ‎Dori mergea spre ea.
‎Iar Lindsay i-a spus:
‎„Îmi pare atât de rău!”
‎Iar Dori i-a spus:
‎„Te iert, Lindsay. Te iert. Te iubesc.”
‎Și s-au îmbrățișat.
‎- Mulțumesc mult! ‎- Cu plăcere.
‎A fost un moment prețios,
‎iar Dori și-a dat seama atunci ‎că iertarea ei era reală,
‎la fel și dragostea.
‎Trebuie să spun ‎că Lindsay mi-a adus multă bucurie
‎în felul în care mi-a răspuns.
‎Persoana care a luat viața fiului meu...
‎mi-a spus: „Îmi pare atât de rău!”
‎Și ne-a primit iertarea.
‎Mi-a arătat cum trebuie ‎să mă comport eu cu Mântuitorul meu,
‎cel care mă iartă pe mine.
‎Aici e...
‎DETECTIVUL STEVE HALLAM A INVESTIGAT ‎CIRCUMSTANȚELE CARE AU DUS LA CRIMĂ.
‎ÎNAINTE SĂ AJUNGĂ ÎN BILLINGS, ‎S-A ÎNTÂLNIT CU PRIETENII LUI ROBBY.
‎Ai petrecut vinerea după-amiază ‎cu Robby în Missoula
‎și cu fata cu care era, Lindsay.
‎Era foarte agitată.
‎Era clar că băuseră amândoi.
‎Era foarte obsedată de el.
‎Spunea: „Sunt îndrăgostită de Robby.
‎Țin foarte mult la el. Îl plac.”
‎Dar nu se cunoșteau de prea mult timp.
‎LINDSAY HAUGEN L-A CUNOSCUT PE ROBBY ‎ÎN 20 AUGUST 2015.
‎L-A UCIS ÎN 15 SEPTEMBRIE.
‎SE CUNOȘTEAU DE 26 DE ZILE.
‎Cunoști pe cineva de patru săptămâni
‎și îți spune din senin: „Știi ceva?
‎Ne cunoaștem de patru săptămâni. ‎Pari a fi de treabă.
‎Nu vreau să mai trăiesc. ‎Te-ar deranja să mă ucizi?”
‎Nu s-a întâmplat așa.
‎El vorbea mult despre Kate, ‎fosta lui iubită și prietenă comună,
‎iar asta părea să o deranjeze.
‎Fuseseră mulți ani împreună.
‎Aveau o legătură puternică, ‎deși erau mai mult despărțiți.
‎Spunea că îi e dor de Kate.
‎Era clară treaba. ‎Vorbea mult despre ea.
‎Lindsay părea deranjată de acest lucru.
‎De ce crezi că era Robby cu Lindsay?
‎Nu știu. Avea mașină.
‎Plănuiau să meargă spre nord-est ‎și știu că acolo locuia Kate.
‎Poate că el avea motive ascunse, ‎iar ea o fi observat.
‎Gelozia aceea pe care o avea, ‎știind că...
‎îl iubea pe Robby ‎mai mult decât o iubea el pe ea,
‎dacă o iubea.
‎Se folosea de ea ca să ajungă la Kate, ‎dragostea vieții lui.
‎Asta a alimentat incendiul.
‎Toate acestea au culminat ‎în parcarea Walmart din Billings, Montana.
‎TATĂL, MAMA VITREGĂ, FRAȚII, ‎SURORILE VITREGE ȘI PRIETENII LUI ROBBY
‎AU REFUZAT SĂ PARTICIPE LA ACEST FILM.
‎MAJORITATEA NU SUNT DE ACORD ‎CA UCIGAȘA LUI ROBBY SĂ FIE ASCULTATĂ.
‎UNII MAI CRED CĂ DORI ȘI GENE ‎EXPLOATEAZĂ MOARTEA LUI ROBBY
‎PENTRU PROPRIILE INTERESE.
‎Când mi se spune:
‎„Eu nu aș putea să-l iert ‎pe cel care mi-a ucis copilul,”
‎sună ca și cum mi-aș trăda copilul.
‎Înțeleg că unora le e mai greu
‎să ierte, ‎că unii n-au iertat-o pe Lindsay.
‎Suntem absolut convinși
‎că Robby și-ar dori ‎să o iertăm pe Lindsay.
‎Știu că unii se îndoiesc ‎de sinceritatea lui Lindsay,
‎dar mie nu mi-e greu ‎să accept povestea ei.
‎Să spunem că a fost o crimă premeditată.
‎Tot cred că datoria noastră e să o iertăm.
‎Ar fi trebuit să-l ducă la spital
‎și să-i ofere ajutorul ‎de care avea nevoie.
‎Eu știu asta, Gene o știe și o știe și ea.
‎Ne-a spus acest lucru.
‎Dar nu caut scuze pentru ce a făcut.
‎Eu știu doar că mântuirea e reală.
‎PERICOL! ‎NU HRĂNIȚI ȘI NU DERANJAȚI.
‎Noi credem că Lindsay de acum
‎și viața pe care o duce ea
‎dau un sens și un scop vieții lui Robby.
‎Aș putea să spun ‎că Robby nu a murit degeaba.
‎TRECEREA INTERZISĂ
‎Oamenii aud povestea noastră ‎și cred că Dori pângărește
‎amintirea fiului său,
‎fiind prietenă cu mine.
‎Înțeleg de ce cred asta.
‎E greu de acceptat.
‎Nu pot să nu mă gândesc ‎că Robby ar fi vrut să fie așa.
‎ÎN STATUL MONTANA,
‎PRIZONIERII DEVIN ELIGIBILI ‎PENTRU ELIBERARE CONDIȚIONATĂ
‎DUPĂ CE ISPĂȘESC ‎UN SFERT DIN SENTINȚĂ.
‎SUSȚINEREA FAMILIEI VICTIMEI ‎E LUATĂ ÎN CONSIDERARE DE COMISIE.
‎LINDSAY HAUGEN AR PUTEA FI ‎ELIBERATĂ CONDIȚIONAT ÎN 2030.
‎Unii ar putea spune că profit de relația ‎cu Dori și Gene pentru eliberare,
‎dar nu mă prea gândesc la asta acum.
‎Sper să ies de aici într-o zi? Absolut.
‎Dar cred ‎că Dumnezeu m-a adus aici cu un motiv.
‎Dacă El...
‎vrea să rămân aici toți cei 60 de ani, ‎așa voi face.
‎TRECEREA SE PEDEPSEȘTE
‎Nu știu dacă Robby mă iubea așa mult...
‎cum îl iubeam eu.
‎Abia îl cunoscusem.
‎Vorbeam mult și eram foarte apropiați,
‎dar nici nu știam...
‎cum era mama lui sau că avea tată vitreg.
‎Când am început să ies cu Robby,
‎spunea că voia să meargă la recolta ‎de sfeclă și să se împace cu Kate.
‎Pe drum, în Missoula, ne-am întâlnit ‎cu niște prieteni de-ai lui,
‎cu câteva zile înainte de crimă.
‎Cu toții vorbeau frumos despre Kate.
‎Asta m-a făcut geloasă.
‎Mă rănea și mă făcea ‎să mă simt nesemnificativă.
‎Și...
‎m-am și certat cu Robby din cauza asta.
‎Am stat de vorbă, ‎am avut și o discuție aprinsă.
‎Nu mă surprinde deloc că oamenii cred ‎că el urma să se întâlnească cu Kate,
‎fiindcă atunci l-au văzut ultima dată.
‎Dar și-a exprimat dorința ‎de a rămâne cu mine,
‎iar eu l-am crezut.
‎Încă mai cred că a vorbit sincer.
‎Doar să o ascult?
‎Înțeleg cum s-a întâmplat.
‎Călătoreați, înțeleg și asta.
‎Dar nu cred că era nefericit ‎și că te-a implorat să-l ucizi.
‎Exact așa s-a întâmplat.
‎Dar, da...
‎Îmi doream ‎să ucid pe cineva cu mâinile goale.
‎Deja îmi pare mai logic.
‎N-am auzit înregistrarea asta ‎de multă vreme. Sunt șocată.
‎Sunt stânjenită.
‎Mi-e rușine.
‎Regret că atitudinea mea ‎a fost atât de lipsită de respect.
‎E îngrozitor.
‎Spuneam că voiam să aflu ‎cum e să ucizi pe cineva cu mâinile goale,
‎deoarece...
‎iar eram acuzată de minciună.
‎În relația de dinainte de Robby,
‎eram acuzată mereu de minciună, ‎deși eram sinceră.
‎Am descoperi că metoda cea mai simplă
‎de a pune capăt acestor acuzații
‎e să spui persoanei care te acuză ‎exact ce-și dorește să audă.
‎Celor care cred că a fost un lucru...
‎pe care l-am plănuit...
‎sau pe care mi l-am dorit...
‎le spun că nu am cum ‎să le schimb părerea,
‎dar nu e adevărat.
‎Nu-mi doream să ucid pe nimeni.
‎După ce ucizi pe cineva, ‎nu ai cum să te mai simți normal.
‎Mi-e teamă să îmbrățișez pe cineva.
‎Oamenii se uită la mâinile mele. ‎Sunt murdare?
‎E ceva în neregulă cu ele?
‎Uneori așa simt.
‎Singurul mod prin care pot ‎demonstra cât de rău îmi pare
‎e să trăiesc altfel
‎și să fiu cea mai bună versiune a mea
‎pentru Robby și pentru toți cei răniți ‎de dispariția lui.
‎Dacă pot să schimb ceva, ‎dacă pot să fac ceva bun cu viața mea,
‎Robby va trăi prin mine. ‎Viața lui Robby are o însemnătate.
‎Asta ar putea...
‎să nu fie de ajuns, ‎dar e tot ce pot să ofer.
‎Asta intenționez să fac ‎și e ceea ce fac zi de zi.
‎Subtitrarea: Linda Pricăjan