Synnyin keskiluokan perheeseen.
Äitini hoiti vakuutuskorvauksia ja isäni oli bussikuski.
Minusta välitettiin aina.
Minua ei käytetty hyväksi.
Lapsuuteni -
oli todella tavanomainen.
Olen Leo Gordon Little. Nimeni kolmas kantaja.
Syyllistyin murhaan.
Sain kuolemantuomion siitä murhasta.
KUOLEMANRANGAISTUS OTETTIIN USA:SSA TAAS KÄYTTÖÖN 1976
SEN JÄLKEEN YLI 8 000 IHMISTÄ ON TUOMITTU KUOLEMAAN MURHASTA
JAKSO KERTOO KUOLEMAANTUOMITUSTA VANGISTA #01306427
Kun miettii viimeisiä 20:tä vuotta -
odottaessa kuolemaansa vankilassa,
yrittää selvittää, mikä meni vikaan.
NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Tämä on tositarina.
Aloitetaan siitä.
Halusin kapinoida ja aiheuttaa kaaosta.
-Halusin selvittää, kuka tappaa kenet. -Tein valinnan.
Riistin hänen henkensä.
En ikinä suunnitellut tekeväni niin. Kunpa en olisi tehnyt niin.
Tiesin nousevani autosta ja murhaavani ne kaksi miestä.
Hän polvistui edessäni, ja muistan vain, että painoin liipaisinta.
Tapoin heidät molemmat.
Puukotin kuoliaaksi.
TAVALLINEN POIKA
Muistan, kun katsoin iltauutisia.
Siinä kerrottiin tapahtuneesta murhasta.
Nimi Leo Little mainittiin.
Olin suu auki -
ja mietin: "Ei kai Leo?" Hän oli oppilaani.
Hän ei ollut erottuva, vaan hiljainen nuori poika.
Ei erityisen kamala eikä kiva lapsi, mutta keskiverto oppilas.
Suuressa high schoolissa voi olla hukassa.
Kun mietin Leota, hän oli hukassa.
DARRINGTON UNITIN VANKILA HOUSTON, TEXAS
Kaulan ympärillekö?
TAMMIKUUN 23. PÄIVÄNÄ 1998 -
LEO LITTLE AMPUI KUOLIAAKSI CHRISTOPHER CHAVEZIN
Ympäri vai takaa? No niin.
NYKYÄÄN HÄN TOIMII PAPPINA
Kaikki kunnossa?
Synnyin ja vartuin Texasin San Antoniossa.
Heinäkuun 14. päivänä, 1980.
Isäni oli hiljainen mutta kova tyyppi.
Kun täytin yhdeksän tai kymmenen vuotta,
isäni oli kotona ja kasvatti meidät äitini kanssa.
Siinä vaiheessa isäni muutti pois ja myöhemmin erosi äidistäni virallisesti.
Isäni poissaolo sai aikaan selvän aukon kotona.
Miehenä jälkikäteen mietittynä en saanut tarpeeksi kuria.
Teinivuodet ovat vaikeita lapselle -
yksin ilman minkäänlaista opastusta.
Jouduin ongelmiin koulussa.
Olin aina joukon lyhin, ja minua kiusattiin aina,
mutten niin vain sulattanut sitä.
Panin kampoihin ja jouduin muutamaan tappeluun.
Puolustin itseäni.
Aloin lintsata koulusta. Mitä tapahtuu, kun ei ole koulussa?
Tulee ongelmia.
Enimmäkseen näpistelyä,
luvatonta tunkeutumista ja sen sellaista. Ja totta kai huumeiden käyttöä.
Kun olin 13-17, sopeuduin joukkoon, mutta seura oli hämärämpää.
Kaduilla pyöriviä tyyppejä, jotka polttivat marihuanaa -
ja välttelivät koulunkäyntiä.
Kiinnostuin gangsta rapista.
Minuun vaikutti se aggressiivisuus,
jota tunsin niihin aikoihin, etenkin synkempinä hetkinäni.
Minut lähetettiin asumaan isäni luo San Antonioon.
Hän passitti minut paikalliseen kouluun,
ja sattumalta Rob,
joka oli kotoisin äitini nurkilta -
luoteis- San Antoniosta, oli paikallinen. Tulimme nopeasti juttuun.
Rob ja toinen kaveri kutsuivat jengiinsä.
Hän kuului jengiin nimeltä Crips.
Se osa Cripsistä ei ollut kovin iso.
Se oli leikkimielisempää.
En mieti asiaa, ellei joku tuo sitä esille.
Tykkäsin olla osana sitä, sillä teininä sellaisella kerskutaan.
Haluaa olla maineikas ja pelätty.
Kokeilin kovia huumeita,
joten rahaa piti saada.
Päätin siis lähteä -
ryöstämään rahaa joltakulta.
Olin silloin 17-vuotias.
Jose Zavala oli ystäväni.
Liikuimme kaduilla yhdessä.
Hänestä tuli rikoskumppanini.
Sinä iltana ajoimme San Antonion pohjoisosassa -
ja etsimme ryöstön kohdetta.
Josen piti käydä vessassa, joten menimme Maggie's-ravintolaan.
Hän meni sisään, ja kun odotin autossa,
näin siististi pukeutuneen bisnesmiehen. Hän meni autolleen,
laittoi jotain sisään ja sulki oven.
Hän ei lukinnut ovea.
Keräsin rohkeutta, tartuin aseeseeni -
ja jätin Joselle lapun, jossa käskin seurata sitä autoa.
Silloin tuntui parhaalta idealta mennä miehen auton takapenkille -
ja odottaa häntä.
Jose meni autooni, luki viestini ja ymmärsi suunnitelman.
Hetkeä myöhemmin Christopher tuli autoonsa.
Yllätin hänet takapenkiltä käsin.
Aioin viedä hänet pankkiautomaatille,
mutta hänellä ei ollut pankkikorttia, joten ajoimme jonkin aikaa.
Sitten hän sanoi:
"Jos haluat rahaa, takapenkillä on laukku."
Laukussa oli seteleitä -
ehkä 300-400 dollarin arvosta.
Silloin -
ajattelin sen olevan ohi.
Piti vain viedä hänet pitkälle maantielle,
pistää hänet kävelemään, jättää auto parin kilometrin päähän -
ja nousta omaan autooni pelkkä ryöstö alla.
Matkan aikana bensa alkoi olla vähissä,
joten kävimme huoltoasemalla.
Se oli maalaisjärkeä.
Ajoimme suunniteltua pidemmälle.
Pyysin häntä pysähtymään tien varteen.
Oli tammikuu. Melko kylmä Texasin talveksi.
Nousin autosta pimeälle maantielle.
Hätävalot vilkkuivat, ja ilma tuntui kylmältä kasvoillani.
En tiedä, mitä tapahtui.
Olen miettinyt sitä monta kertaa.
Hän ei nähnyt kasvojani. Pidin siitä huolen.
Olisi ollut todella helppoa -
jättää hänet, lähteä hänen autollaan ja antaa hänen palata takaisin kaupunkiin.
Mutta jostain syystä mielessäni -
halusin tarttua aseeseeni.
Hän polvistui edessäni,
ja muistan vain, että painoin liipaisinta.
Muistan, kun Jose sanoi: "Mitä sinä teet?"
Auto ohitti meidät.
Puhuimme niitä näitä.
Lopulta autoin Josea -
raahaamaan Christopherin ruumiin tien sivuun.
LEO LITTLE PIDÄTETTIIN KAHTA PÄIVÄÄ MYÖHEMMIN,
KUN HÄNEN TUTTAVANSA ILMOITTI HÄNESTÄ POLIISILLE
MAALISKUUN 5. PÄIVÄNÄ 1999 HÄN SAI KUOLEMANTUOMION MURHASTA
Koko 21-vuotisen vankeuteni aikana -
olen joka päivä miettinyt tekoani ja uhriani.
En tiedä, mitä Chavezin perhe miettii -
tai mitä he ajattelevat asiasta tässä vaiheessa elämäänsä.
Olen sovussa Jumalan kanssa ja haluan nyt tehdä saman niiden kanssa,
joita olen satuttanut eniten. Se olisi minusta...
Se olisi kaunis asia.
Ehkä ympyrä sulkeutuisi. Minusta on sen aika.
Tykkään pelata 18 reikää.
Tämä lievittää stressiäni.
Tuulen voi tuntea, ja samalla saa liikuntaa.
Kireyden voi purkaa palloon ja sitten palata kotiin.
Kaikkea tutkintaan liittyvää ei tarvitse tuoda kotiin mukanaan.
Olen Thomas Matjeka.
Minua kutsutaan Butchiksi.
Olen ollut poliisi 41 vuotta.
Olen lähes 17 vuotta ollut tekemisissä murhatutkintojen -
ja murhayritysten kanssa San Antoniossa.
Kaikesta näkemästäni huolimatta tämä tapaus on ehkä vaikuttanut eniten.
Se vaikutti minuun, perheeseeni ja jonkin aikaa myös työsuhteisiini.
Johtunee murhan järjettömyydestä.
Sen ei tarvinnut tapahtua, mutta tapahtui ja oli taakkanani puolisen vuotta.
KENDALLIN PIIRIKUNNAN SHERIFFIN TOIMISTO
POLIISILUUTNANTTI BUTCH MATJEKA
Tutkinnoissa paneudumme tarkasti uhrin taustoihin,
etenkään kun ei ole paljon muuta.
Christopher oli erityinen nuori mies, jolla oli erityinen perhe.
Hän oli ehkä viattomin aikuisuhri kaikista murhatutkinnoistani.
Kävin läpi hänen asuntonsa ja elämänsä.
Kaikki hänen paperinsa ja asuntonsa esineet.
Etsin johtolankaa siihen, miksi näin kävi, enkä löytänyt mitään.
CHRISTOPHER CHAVEZ TOIMI PAPIN APURINA -
PAIKALLISESSA JEHOVAN TODISTAJIEN SEURAKUNNASSA
LEON HÄNELTÄ VARASTAMANSA RAHAT -
OLIVAT SAMAN PÄIVÄN PALVELUKSEN KOLEHTI
Minua häiritsi erityisesti se, mistä Christopherin ruumis löytyi.
Löysimme kaksi hylsyä rikospaikalta. Häntä oli ammuttu takaraivoon.
Löysimme myös jälkiä siitä, kun hänet raahattiin tieltä pois.
Hän makasi siellä päivän kärsien ampumisesta.
Eräs alue oli puhdas lumesta. Ikään kuin lumienkelin jäljiltä.
Christopher oli maannut siinä ja liikuttanut jalkaansa.
Oletettiin, että hän yritti nousta, mutta teen samoin, kun minulla on kipuja.
Liikutan jalkaani, jotten mieti särkyä. Luulen, että Christopher teki niin.
Jäljestä päätellen hän makasi tuskissaan, kunnes hänet löydettiin, ja se kosketti.
MINUUTTIEN SISÄÄN LÖYTYMISESTÄÄN CHRISTOPHER CHAVEZ LENNÄTETTIIN SAIRAALAAN
HÄN KUOLI KAHTA PÄIVÄÄ MYÖHEMMIN
Ensimmäiset pari tutkintapäivää olimme masentuneita ja tuloksia vailla.
Sitten epäillyn henkilöllisyys paljastui ja tapaus ratkesi.
Leo yllätti meidät kuulustelussa. En odottanut,
että tekijä olisi näin nuori.
Kerroimme hänelle koko tilanteen:
"Silminnäkijän mukaan tunnustit Christopher Chavezin murhan -
ja olit hänen autossaan." Sanoin hänelle suoraan:
"Jäit kiinni. On turha kiistää se. Tapoit ihmisen kesken ryöstön.
Siitä saa Texasissa kuolemantuomion."
Hän oli silloin 17-vuotias ja riittävän vanha kuolemantuomioon.
Hän ei hätkähtänyt siitä, vaan sanoi: "Kerron teille kaiken."
Leo ei ikinä kertonut syytä tapahtuneeseen.
Totta kai hän halusi rahaa huumeisiin. Se oli koko jutun motiivi.
Mutta miksi hän päätti ampua Chrisin? Selitystä ei ikinä kuulunut.
LEO LITTLE AMPUI CHAVEZIN MAANTIELLÄ -
NOIN 50 KILOMETRIÄ SAN ANTONIOSTA KAAKKOON
SIELTÄ VAJAAN 15 KILOMETRIN PÄÄSSÄ ON LA VERNIA,
JOSSA LITTLE ASUI ISÄNSÄ KANSSA 16-VUOTIAANA
Leossa näkyivät molemmat ääripäät.
Hän saattoi pitää ovea auki toiselle -
mutta myös lyödä jotakuta rakasta, joka sai hänet itkemään.
Tapasin Leon high schoolissa.
Hän tuli asuntovaunuumme maalle, ja pelasimme videopelejä.
Meillä kaikilla oli omat ongelmamme,
joten tapana oli olla pilvessä ja unohtaa huolet.
Hän halusi huomiota niin tytöiltä kun pojilta.
Hän halusi arvostusta.
Hän pukeutui kuin suurkaupungin gangsteri.
Kultakoruja, korvakoru, prässätyt housut...
Hän väitti olevansa Cripsin jäsen.
Hänellä oli jopa lempinimi. Lil Crazy.
Tunsin Leon vain vuoden ennen rikosta.
Näimme valot ajotiellä.
Hän tuli taloon ystävänsä kanssa.
Yksi meistä kysyi, mistä hän sai auton.
Sitten hän alkoi kertoa, mitä tapahtui.
En aluksi uskonut häntä. Luulin hänen valehtelevan.
Mutta hänen ystävänsä housuilla oli verta, joten pelkäsin, että hän ehkä teki jotain.
Yhteinen ystävämme asui kanssani.
Hän soitti nimettömästi poliisiasemalle -
ja kertoi rikoksesta.
En olisi ikinä osannut odottaa sitä.
Luulin, että se oli hänelle pelkkä vaihe niin kuin meille muille.
Hän meni liian pitkälle.
VUONNA 2005 YHDYSVALTAIN KORKEIN OIKEUS KIELSI TELOITTAMASTA RIKOLLISIA,
JOTKA OLIVAT ALAIKÄISIÄ SYYLLISTYESSÄÄN RIKOKSEEN
LEO LITTLEN TUOMIO KEVENNETTIIN ELINKAUTISEEN
HÄNEN RIKOSKUMPPANINSA JOSE ZAVALAN TUOMIO OLI SAMA
ALLRED UNITIN VANKILA WICHITA FALLS, TEXAS
Leo ei pahemmin puhu, vaan katsoo vain. Sellainen hän aina oli.
Siitä voi päätellä paljon. Hiljaisia tyyppejä pitää varoa.
Olen Jose Zavala. Sain murhasta tuomioksi elinkautisen.
Vartuin ulkopuolisten näkökulmasta -
jengien kovassa naapurustossa.
Siellä oli rähjäistä.
Niin kuin slummilta voi odottaa.
Typeränä varastin autoja ja ryöstin taloja,
koska ei ollut muutakaan tekemistä.
Elin kaduilla. Se oli rankkaa.
Leo Little oli ystäväni ystävä.
Kaikki poltimme pilveä yhdessä ja kuuntelimme musiikkia.
Meillä oli jotain yhteistä,
joten sovimme hyvin yhteen.
Hänen naapurustonsa oli todella viehättävä.
Koiria talutettiin.
Nurmikot olivat siistejä. Naapurustoa vahdittiin. Sellainen paikka.
Ajattelin, että pitää olla hiljaa. Muuten naapurit soittavat poliisille.
En tiennyt, että hän oli jengissä. Kun sain tietää siitä oikeudenkäynnissä,
se ihmetytti. Hän ei siltä vaikuttanut. Vartuin jengiläisten keskellä.
Hänkö kirjoitti räppibiisejä ja muuta?
Niin kai sitten.
En odottanut siltä illalta mitään.
Totta kai yllätyin laukauksista.
Mietin heti ensimmäisenä: "Tuo ei ollut kuin elokuvissa."
Elokuvissa sätkitään. Hän ei sätkinyt.
Hiuksista nousi savua. Hän horjahti taaksepäin,
laskeutui polvelleen ja sitten luhistui todella hitaasti.
Vaikka hän sai kudin kalloonsa, se tapahtui todella hitaasti.
Sanoin: "Auto pitää heivata." Hän vastasi: "Seuraa minua ensin."
Lähdin hänen peräänsä eräiden ihmisten talolle.
En pitänyt heistä, koska he käyttäytyivät kuin mustat.
"Nekru sitä ja nekru tätä." En pyörinyt sellaisessa seurassa.
Mietin, että miksi olimme siellä, kun piti häipyä.
Leo kerskaili sillä:
"Lahtasin sen nekrun. Hän makaa siellä maassa."
Se oli minulle uusi puoli Leossa. En ollut nähnyt häntä sellaisena.
Hän ei puhunut eikä leveillyt sillä tavalla.
En osannut odottaa, että mitään sellaista kävisi.
Oletin, että Leo tekisi niin kuin viime kerralla.
VIIKKO CHRISTOPHER CHAVEZIN MURHAN JÄLKEEN -
LEO LITTLE JA JOSE ZAVALA TEKIVÄT LÄHES IDENTTISEN RYÖSTÖN
Olen Malachi Wurpts.
Olin juuri muuttanut San Antonioon.
Kello oli kaksi aamulla. Heräsin siihen,
kun nuori mies seisoi sänkyni päädyssä, huusi minulle ja käski herätä.
Hän osoitti aseella ja käski tulla mukaansa.
Kun kävelimme käytävää pitkin parkkipaikalle,
hän sanoi minulle:
"Jos minut pidätetään tänään jostain, niin ei ryöstöstä, vaan murhasta."
Hän painoi aseen sivuuni ja käski ajaa.
Kun lähdimme parkkipaikalta, meitä seurasi auto.
Hän ohjasi minut ruokakaupan pankkiautomaatille -
ja sanoi: "Jos kukaan leikkii sankaria, ammun sinut takkini läpi."
Kun palasimme autolle, hän sanoi: "Vielä yksi juttu."
Hän käski ajaa maantielle San Antonion ulkopuolelle.
Pysähdyimme tien sivuun, ja hänen kumppaninsa pysähtyi eteemme.
He käskivät nousta autosta.
He lähtivät, enkä heitä sittemmin nähnyt.
Noin viikkoa myöhemmin katsoin uutisia.
Siinä kerrottiin, että nuori mies tapettiin.
Etsivät kiinnostuivat tapauksesta.
He tulivat työpaikalleni ja toivat valokuvia mukanaan.
Tunnistin heti kaappaajani, joka osoittautui Leo Littleksi.
Mietin Leota usein.
Olen miettinyt asiaa vuosien mittaan ja rukoillut hänen puolestaan monesti.
Olisin helposti voinut olla hänen asemassaan,
koska tein huonoja päätöksiä teininä.
Tunnen todellisen yhteyden hänteen -
Toivottavasti hän tietää, että annoin anteeksi.
Näytän nyt tutkinnoissa mukana olleen videon -
Diamond Shamrockin huoltoasemalta.
Leo käski Christopherin hakea huoltoasemalta juotavaa.
Christopher tulee ovesta sisään.
Leo on hänen takanaan ja pitää kättä taskussaan aseella.
Leo antaa Christopherin liikkua vapaasti kaupassa.
Christopher on kaupan perällä hakemassa Leolle juotavaa.
Sillä välin Leo puhuu myyjälle.
Christopher laittaa kokiksen tiskille, ja Leo maksaa siitä.
Leo kääntyi ympäri ja käveli ulos edeltä.
Christopherilla oli tilaisuus tarttua häneen takaa.
Kysyin hänen isältään:
"Miksei Christopher tapellut eikä tehnyt mitään?
Miksei hän rauhoittanut tilannetta?"
Herra Chavez kertoi, errä Christopher oli todella jumalinen.
Heidän uskontonsa on väkivallaton, ja Christopher uskoi,
että ilman väkivaltaa kaikessa käy hyvin.
Hän uskoi niin, mikä lopulta uskoakseni koitui hänen kohtalokseen.
Leo ei pitänyt Chrisiä silmällä. Hän vilkaisee vain, kun poistuu ovesta.
Hän katsoo olkansa yli, onko Christopher yhä mukana.
Leo nautti vallan tunteesta.
Hän ei stressannut, ollut huolissaan eikä pelännyt.
Tilanne oli täysin hänen hallussaan.
En tiedä, mitä tapahtui.
Muistan vain, että painoin liipaisinta.
Jos istuisin Christopherin äidin ja isän edessä,
en voisi mitenkään rauhoittaa heitä.
Heillä on oikeus tuntea tuskaa.
Mutta entä Kristus?
Entä sovinto?
Jumalan lähettiläänä uskon -
toivoon ja parantumiseen.
Jos he saisivat voimaa ja rohkeutta -
tulla keskustelemaan kanssani,
se olisi minusta...
Se olisi kaunis asia.
Hän puhuu täyttä paskaa. Olen yllättynyt.
Hän tietää tasan tarkkaan, mitä teki.
Leo Little painoi liipaisinta, koska halusi. Hän tiesi syyn.
Hän ei saanut outoa ajatusta päähänsä, joutunut jonkin valtaan eikä unohtanut.
Leo Little murhasi suunnitellusti.
Varttuessani kuuluin helluntaikirkkoon.
Monta vuotta ennen poliisiksi ryhtymistä toimin saarnaajana.
Uskon pelastukseen ja Jeesukseen.
Uskon kaikkeen evankeliumissa ja saarnasin siitä vuosia,
mutta jos kuuntelee tätä miestä, hän ei tiedä alkuunkaan, mitä selittää.
Hän ei missään vaiheessa mainitse anteeksiantoa.
Hän vain sanoo, että nyt on aika toivoa ja saada aikaan sovinto.
Heidän vastuullaan ei ole tavata toivoa ja sovintoa varten.
On hänen vastuullaan pyytää anteeksi -
Chavezin perheeltä, Christopherilta ja Jumalaltaan, eikä hän ole tehnyt niin.
Tällä tavalla hän pyrkii ehdonalaiseen. Siitä tässä on kyse.
Hän esittää muuttuneensa vain itsensä hyväksi.
Hän ei ajattele ketään muuta eikä kadu tekojaan.
Hän miettii vain: "Pitää muuttua, jotta pääsen vankilasta -
heti tilaisuuden tullen." Niin minä uskon.
LEO LITTLEN ON MAHDOLLISTA PÄÄSTÄ EHDONALAISEKSI VUONNA 2038
KUTEN MYÖS JOSE ZAVALAN
Kuulin, että Leo on vihitty pappi tai jotain vastaavaa. Kiva juttu.
Mutta minusta jonkun pitää ottaa vastuu.
En ryntää Jumalan luo ja väitä, että nyt sielussani tuntuu hyvältä.
Jos muka olen tarpeeksi hyvä, vapaudun. Se ei tee minusta hyvää.
Olisin vain ihminen, joka auttaa muita.
Valehtelisin hengellisessä mielessä, jos niin tekisin. En tee niin.
Leo oli nuori.
Nuorena ei tiedä, miksi tekee mitäkin. Sitä voi pitää gangsterijuttuna.
Syytä ei voi tietää.
Tai sitten tietää. En tiedä muista, mutten itse tekisi niin.
PAKOLLISEN 90 PÄIVÄN TAUON JÄLKEEN TEXASIN RIKOSOIKEUDELLINEN OSASTO -
SALLI TOISEN HAASTATTELUN LEO LITTLEN KANSSA
Leo Little painoi liipaisinta, koska halusi.
Hän ei saanut outoa ajatusta päähänsä, joutunut jonkin valtaan eikä unohtanut.
Leo Little murhasi suunnitellusti.
Jos olisin halunnut nähdä ihmisen kuolevan,
ei tuottaisi ongelmia sanoa niin.
Tiedän, että muut toivovat tietävänsä tällaisista asioista,
mutten yksinkertaisesti muista,
mitä päässäni liikkui 21 vuotta sitten teininä.
Kuulostaa todella typerältä,
mutta kun nousin autosta ja Christopher laskeutui polvilleen,
en tiedä, mikä minuun meni. Vannon sen.
En halua kierrellä lainkaan.
Olin paha, kun tein sen.
Se oli väärin.
Minua on syyttäminen siitä.
Ulkopuolisena luultavasti itsekin tuomitsisin minut.
Ensimmäinen haastattelu...
Sitä aina katuu asioita, mitä sanoo tai ei sano.
Tiedän kyllä, etten kohteliaasti sanottuna ole hyvä ihminen.
Kannan siitä vastuun ja ymmärrän sen.
Haluan vain -
siivota sotkuni.
Tällä tavalla hän pyrkii ehdonalaiseen.
Hän vain sanoo, että nyt on aika toivoa ja saada aikaan sovinto.
On hänen vastuullaan pyytää anteeksi Chavezin perheeltä,
eikä hän ole tehnyt niin.
Toivon anteeksiantoa Chavezin perheeltä. Siitä ei ole epäilystäkään.
Jos en viimeksi niin sanonut -
tai sanoin jotain väärin tai olin liian tunteellinen puhuessani,
syy oli minun.
Ehdonalaisesta sen verran,
että syvällä sisimmässäni uskon, että ansaitsen kuolla vankilassa.
En tiedä, tietääkö etsivä siitä tai uskooko siihen,
mutta arvostan hänen mielipidettään.
On todellinen vääryys, että Christopher -
kuoli 22-vuotiaana. Ymmärrän sen.
Mutta minä elän yhä.
Voin vain elää vankilassa.
Oli se sitten lopun elämäni tai ei.
Elän Jumalaa kunnioittaen. Se on varma.
Muutuin kuolemaantuomitusta vankilan papiksi, mikä on todella vaikeaa.
Toivon mukaan olen riittävän hyvin -
näyttänyt, millainen olen ja mihin uskon.
Niin hirvittävän virheen jälkeen.
Kiitos seurastanne.
CHAVEZIN PERHETTÄ PYYDETTIIN OSALLISTUMAAN OHJELMAAN
HE KIELTÄYTYIVÄT, KOSKA EIVÄT VIELÄKÄÄN PYSTY PUHUA JULKISESTI POIKANSA MURHASTA