‫נולדתי למשפחה ממעמד הביניים.‬
‫אימא שלי עסקה בתביעות ביטוח,‬ ‫אבא שלי היה נהג אוטובוס.‬
‫- סן אנטוניו -‬
‫תמיד דאגו לי.‬
‫מעולם לא התעללו בי.‬
‫הילדות שלי הייתה...‬
‫הכי ממוצעת שיכולה להיות.‬
‫שמי ליאו גורדון ליטל, השלישי במשפחה.‬
‫ביצעתי רצח.‬
‫נידונתי למוות‬
‫כתוצאה מביצוע הרצח הזה.‬
‫- מאז חידוש חוק עונש המוות בארה"ב ב-1976 -‬
‫- מעל ל-8,000 איש נידונו למוות בגין רצח -‬
‫- זה סיפורו של אסיר מספר #01306427‬ ‫באגף הנידונים למוות -‬
‫אני מסתכל לאחור על 20 השנים האחרונות,‬
‫כפי שכל אחד היה עושה‬ ‫אם היה יושב בכלא ומתכונן למותו.‬
‫אתה חושב ומעלה זיכרונות,‬
‫ואתה מנסה להבין מה השתבש.‬
‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫זה סיפור אמיתי.‬
‫ככה התחלתי.‬
‫רק רציתי למרוד, רציתי לגרום למהומה.‬
‫הבטתי בו. נראה מי יהרוג את מי, אה?‬
‫קיבלתי את ההחלטה.‬
‫לקחתי את חייו.‬
‫זה משהו שמעולם לא התכוונתי לעשות.‬ ‫הלוואי שלא הייתי עושה את זה.‬
‫ידעתי שאצא מהמכונית הזו‬ ‫וארצח את שני הגברים האלה.‬
‫כשהוא כרע ברך לפניי,‬ ‫אני רק זוכר שלחצתי על ההדק.‬
‫הרגתי את שניהם.‬
‫דקרתי אותם למוות.‬
‫- ילד רגיל -‬
‫- סן אנטוניו, טקסס -‬
‫אני זוכרת שצפיתי בחדשות הערב,‬
‫והראו שם מקרה רצח.‬
‫והם ציינו את השם ליאו ליטל.‬
‫- סלדנה, סגנית מנהל לשעבר -‬
‫אני זוכרת איך הפה שלי נפתח לרווחה,‬
‫ואמרתי, "לא ליאו".‬
‫הוא היה אחד מתלמידיי.‬
‫לא היה בו שום דבר יוצא דופן.‬ ‫הוא היה פשוט נער צעיר ושקט.‬
‫לא ילד נוראי.‬‫ ‬‫לא ילד נחמד. ‬
‫פשוט תלמיד ממוצע מאוד.‬
‫כשאתה הולך לתיכון גדול,‬ ‫אתה יכול ללכת לאיבוד.‬
‫וכשאני מסתכלת לאחור,‬ ‫זה היה הסיפור עם ליאו.‬
‫הוא היה נער צעיר ואבוד.‬
‫- כלא דרינגטון, יוסטון, טקסס -‬
‫מסביב לצוואר?‬
‫- ב-23 בינואר 1998 -‬
‫- ירה ליאו ליטל למוות בכריסטופר צ'אווס -‬
‫מסביב או מאחור?‬
‫כן, ככה.‬
‫- כיום הוא משרת כרועה רוחני -‬
‫הכול בסדר? ‬
‫נולדתי וגדלתי בסן אנטוניו, טקסס‬
‫ב-14 ביולי 1980.‬
‫אבא שלי היה גבר שקט אבל קשוח.‬
‫כשהייתי בן תשע או עשר‬
‫אבא שלי היה בבית,‬
‫וגידל אותנו יחד עם אימא שלי.‬
‫בשלב הזה אבא שלי נפרד מאימא שלי,‬
‫ומאוחר יותר הם התגרשו באופן רשמי.‬
‫ההיעדרות של אבא שלי מהבית‬ ‫יצרה חלל מורגש מאוד.‬
‫בתור גבר, אני מניח שהייתה חסרה לי המשמעת.‬
‫כשמתחילות שנות הנעורים,‬
‫זה קשה מאוד לילד‬
‫לעבור את זה לבד, ללא שום הדרכה.‬
‫הסתבכתי בצרות בבית הספר.‬
‫תמיד הייתי הילד הנמוך.‬
‫תמיד הייתי הגמד שאליו כולם נטפלו.‬
‫אבל לא הייתי מסוג הילדים שנכנעים.‬
‫כך שנלחמתי בחזרה,‬
‫נכנסתי לכמה קטטות...‬
‫כדי להגן על עצמי.‬
‫התחלתי להבריז מבית הספר.‬
‫ומה אתה עושה‬ ‫אם אתה לא נמצא בביה"ס כל היום?‬
‫אתה מסתבך בצרות.‬
‫בדרך כלל אלה היו גניבות קטנות מחנויות‬
‫או הסגות גבול.‬
‫דברים כאלה. ושימוש בסמים, כמובן.‬
‫מגיל 13 עד גיל 17‬
‫מצאתי את הפינה שלי, אבל זה היה בחברה אפלה.‬
‫זה היה עם החבר'ה של הרחוב.‬
‫עישנו מריחואנה ובילינו ביחד‬
‫במקום להיות בבית הספר.‬
‫התחלתי להתעניין בגנגסטה ראפ.‬
‫התרשמתי והושפעתי מהאגרסיביות ש...‬
‫היו לי רגשות כאלה בתקופה ההיא.‬
‫במיוחד בזמנים האפלים שלי.‬
‫נשלחתי לאבא שלי, שגר בדרום סן אנטוניו.‬
‫הוא רשם אותי לבית ספר עירוני מקומי.‬
‫ובמקרה רוב,‬
‫שהגיע מהאזור שבו גרתי עם אימא שלי‬
‫בצפון מערב סן אנטוניו,‬
‫הוא היה מאותו האזור. אז התחברנו מייד.‬
‫רוב וחבר נוסף סחבו אותי לחבורה שלהם.‬
‫הוא השתייך ל-"קריפס", כפי שקראו להם.‬
‫החבורה הזאת של "קריפס"‬ ‫לא הייתה קבוצה גדולה.‬
‫אלה היו בעיקר מעמידי פנים.‬
‫אני לא באמת חושב על זה,‬
‫אלא אם מישהו מעלה את זה‬ ‫כחלק מההיסטוריה שלי.‬
‫שמחתי להיות חלק מזה,‬ ‫כי בתור נער אתה משוויץ בדברים כאלה.‬
‫אתה רוצה לעשות לעצמך שם,‬ ‫אתה רוצה שיפחדו ממך במידה מסוימת.‬
‫התנסיתי בסמים קשים למדי.‬
‫אז הייתי צריך למצוא כסף.‬
‫אז קיבלתי החלטה לצאת ו...‬
‫לשדוד מישהו בשביל הכסף.‬
‫הייתי אז בן 17.‬
‫חוסה זאבלה היה חבר שלי.‬
‫זמן מה הסתובבנו ביחד ברחובות.‬
‫הוא הפך לשותף שלי לפשע.‬
‫באותו לילה נסענו ברחבי צפון סן אנטוניו,‬
‫וחיפשנו מישהו לשדוד.‬
‫חוסה היה צריך לשירותים,‬ ‫לכן עצרנו במסעדה של "מגי".‬
‫הוא נכנס פנימה,‬ ‫ובזמן שחיכיתי בתוך האוטו שלי‬
‫ראיתי איש מטופח בחליפת עסקים‬ ‫יוצא לרכב שלו,‬
‫מכניס משהו פנימה וסוגר את הדלת.‬
‫הוא לא נעל את הדלת.‬
‫אז...‬
‫אזרתי אומץ, לקחתי את האקדח שלי‬
‫והשארתי לחוסה פתק שיעקוב אחרי האוטו הזה.‬
‫נראה לי הכי נכון באותו רגע‬ ‫להיכנס למושב האחורי של האוטו שלו‬
‫ולחכות עד שיצא.‬
‫חוסה יצא,‬
‫נכנס לאוטו שלי‬
‫ואני מניח שהוא קרא את הפתק‬ ‫והבין את התוכנית.‬
‫לאחר כמה דקות,‬ ‫כריסטופר הגיע ונכנס לאוטו שלו.‬
‫והפתעתי אותו מהמושב האחורי.‬
‫התוכנית שלי הייתה לקחת אותו לכספומט.‬
‫אבל לא היה לו חשבון כספומט,‬
‫אז נסענו ללא יעד זמן מה,‬
‫עד שהוא אמר:‬
‫"אם אתה צריך כסף,‬
‫יש תיק במושב האחורי."‬
‫ובתיק היו מספר שטרות.‬
‫אני חושב שסכומם היה 300 או 400 דולר.‬
‫אז בשלב הזה...‬
‫חשבתי לעצמי שזה נגמר.‬
‫כל מה שהייתי צריך לעשות‬ ‫זה לקחת אותו לכביש מהיר ארוך,‬
‫לומר לו ללכת ברגל‬ ‫ולהיפטר מהרכב כק״מ וחצי לאחר מכן.‬
‫ואז להיכנס לרכב שלי וללכת משם,‬ ‫ללא השלכות, עם מה ששדדתי.‬
‫התברר בדרך שכמעט נגמר לו הדלק‬
‫ועצרנו בתחנת דלק.‬
‫אני חושב שזה היה הדבר ההגיוני לעשות.‬
‫נסענו קצת יותר רחוק משתכננתי.‬
‫וביקשתי ממנו לעצור בצד הכביש.‬
‫זה היה אמצע ינואר.‬
‫היה קר יחסית לחורף בטקסס.‬
‫אני זוכר שיצאתי לדרך צדדית חשוכה‬
‫עם הבזקי אורות החירום והקור שהיכה בפניי.‬
‫אני לא יודע מה קרה, באמת שלא.‬
‫הרצתי את זה בראש הרבה פעמים.‬
‫הוא מעולם לא ראה את פניי. וידאתי את זה.‬
‫וזה היה הדבר הפשוט לעשות.‬
‫להשאיר אותו שם, לצאת מהרכב‬ ‫ולתת לו ללכת ברגל בחזרה לעיר, חי.‬
‫אבל מסיבה כלשהי בראשי...‬
‫באותו שבריר שנייה של הרמת... האקדח.‬
‫וכשהוא כרע ברך לפניי...‬
‫אני רק זוכר שלחצתי על ההדק.‬
‫אני זוכר את חוסה אומר: ״מה אתה עושה?״‬
‫אני זוכר שמכונית עברה.‬
‫והעמדנו פנים שלא קרה כלום.‬
‫לבסוף התחלתי לעזור לחוסה...‬
‫לגרור את גופתו של כריסטופר‬ ‫לצד השני של הכביש.‬
‫- ליאו ליטל נעצר יומיים לאחר מכן -‬
‫- לאחר שמכר מסר את שמו למשטרה -‬
‫- בחמישה במרץ 1999 נגזר עליו גזר דין מוות‬ ‫בעבור רצח מדרגה ראשונה -‬
‫במהלך כל התקופה שבה הייתי כלוא,‬
‫כבר 21 שנה,‬
‫לא עובר יום שבו אני לא חושב על מה שעשיתי‬ ‫ועל מי שעשיתי לו את זה.‬
‫אני לא יודע מה תראה משפחת צ'אווס,‬
‫איזו השקפה יש להם בשלב הזה בחייהם.‬
‫אני התפייסתי עם האלוהים שלי.‬
‫וכעת ברצוני להתפייס עם האנשים‬ ‫שבהם פגעתי יותר מכול.‬
‫אני חושב שזה יהיה...‬
‫אני חושב שזה יהיה דבר יפה לראות.‬
‫אולי לסגור מעגל.‬
‫אני חושב שהגיע הזמן.‬
‫אני אוהב לשחק גולף.‬
‫זה מוריד ממני מתח.‬
‫מרגישים את האוויר, את הרוח, מתאמנים קצת.‬
‫נפטרים מהמתח שהצטבר,‬ ‫מוציאים אותו על הכדור והולכים הביתה.‬
‫כך אני לא לוקח הביתה את כל מה שקרה בחקירה.‬
‫שמי תומס מטג׳קה.‬
‫כולם קוראים לי בוטש.‬
‫אני שוטר מזה 41 שנה.‬
‫והעברתי כמעט 17 שנה‬
‫בחקירות רצח, ניסיונות רצח‬ ‫ורצח מדרגה ראשונה בסן אנטוניו.‬
‫למרות כל מה שראיתי, זה כנראה התיק‬ ‫שהשפיע עליי יותר מכל תיק אחר.‬
‫הוא השפיע עליי, הוא השפיע על משפחתי,‬
‫הוא השפיע על יחסיי בעבודה לתקופה מסוימת.‬
‫אני חושב שזה קרה‬ ‫כי הרצח הזה היה כל כך סתמי.‬
‫הוא לא היה אמור לקרות.‬
‫אבל הוא קרה, וזה שחק אותי במשך כחצי שנה.‬
‫- משרד השריף במחוז קנדאל -‬
‫- סגן בוטש מטג׳קה -‬
‫אחד מהדברים שאנחנו עושים בחקירות‬
‫הוא לחקור לעומק את רקע הקורבן,‬
‫במיוחד כשאין לנו קצה חוט.‬
‫וכריסטופר היה בחור צעיר ומאוד מאוד מיוחד‬ ‫עם משפחה מאוד מיוחדת.‬
‫הוא ככל הנראה היה הקורבן הבוגר הכי תמים‬
‫מכל חקירת רצח שאי פעם הייתה לי.‬
‫עברתי על הדירה שלו, עברתי על חייו.‬
‫עברתי על כל גזיר נייר‬ ‫ועל כל פריט בדירתו שבו הוא נגע,‬
‫וחיפשתי משהו שייתן לי קצה חוט‬ ‫להבין מדוע זה קרה.‬
‫ולא מצאתי שום דבר.‬
‫- כריסטופר צ'אווס היה משרת עוזר -‬
‫- בקהילה המקומית של עדי יהוה -‬
‫- הכסף שליאו גנב ממנו -‬
‫- היה סך התרומות שנתרמו באסיפה באותו יום -‬
‫אחד הדברים שממש רדפו אותי‬ ‫היה המקום שבו נמצאה גופתו של כריסטופר.‬
‫מצאנו שני תרמילים בזירה.‬
‫אין ספק שהוא נורה בעורפו.‬
‫מצאנו גם סימני גרירה במקום שבו גופתו נגררה‬
‫מהכביש למקום שבו הוא נמצא.‬
‫הוא שכב שם יום שלם,‬
‫חי וסובל מכיוון שנורה.‬
‫היה אזור של בוץ שנוקה.‬
‫בערך כמו שיוצרים מלאכי שלג,‬ ‫כשמזיזים את השלג.‬
‫כריסטופר שכב שם ורגלו נעה הלוך ושוב,‬
‫ואנשים מניחים שהוא ניסה לקום. אבל לדעתי,‬
‫אני עושה את זה כשאני במיטה, חולה וסובל,‬
‫אני מזיז את הרגל כדי להסיח את דעתי מהכאב.‬
‫אני חושב שזה מה שכריסטופר עשה,‬
‫וזה הסימן שמעיד על כך שהוא שכב שם בייסורים‬
‫עד שמצאו אותו. זה השפיע עליי מאוד.‬
‫- דקות לאחר שנמצא -‬
‫- כריסטופר צ'אווס הוסק לבית החולים -‬
‫- הוא מת יומיים לאחר מכן -‬
‫ביום-יומיים הראשונים של החקירה הזו‬
‫היינו מדוכאים, כי לא היה לנו כלום.‬
‫ואז גילינו את זהותו של החשוד,‬
‫והתיק התחיל להתחבר.‬
‫ליאו הפתיע אותנו כשהלכנו לדבר איתו.‬
‫לא ציפיתי למצוא‬
‫מישהו כל כך צעיר מעורב במקרה כזה.‬
‫כשהבאנו אותו, סיפרנו לו מה יש לנו.‬
‫"יש לי עד שאומר שהודית‬ ‫בכך שירית בכריסטופר צ'אווס.‬
‫יש לי עד שמקשר אותך לרכב הזה."‬ ‫פרשתי בפניו את הכול ואמרתי לו, ‬
‫״נתפסת, ואין שום סיבה להכחיש.‬
‫הרגת מישהו במהלך ביצוע שוד.‬
‫זו עבירה שדינה מוות בטקסס,‬ ‫וזה גזר הדין שצפוי לך.״‬
‫הוא היה בן 17,‬ ‫ואז עונש מוות הוחל על בני 17.‬
‫זה לא הטריד אותו. הוא כביכול אמר,‬ ‫״בוא נדבר על זה. אספר לך כל מה שעשיתי.״‬
‫ליאו מעולם לא סיפק הסבר‬ ‫לסיבה שבגללה זה קרה.‬
‫כמובן שהוא רצה לבצע שוד, ‬ ‫הם חיפשו כסף לסמים,‬
‫זה היה המניע לכל הסיפור.‬
‫אבל למה הוא החליט ללחוץ על ההדק‬ ‫ולירות בכריס,‬
‫ההסבר הזה מעולם לא הגיע.‬
‫- ליאו ליטל ירה בצ'אווס בדרך כפרית -‬
‫- כחמישים ק״מ דרום-מזרחית לסן אנטוניו -‬
‫- כחמישה עשר ק"מ מלה ורניה -‬
‫- שם גר ליטל עם אביו כשהיה בן 16 -‬
‫- לה ורניה, טקסס -‬
‫ליאו היה קיצוני לשני כיוונים.‬
‫הוא היה מהגברים שיפתחו עבורך דלת.‬
‫אבל באותו זמן,‬
‫הוא ייתן למישהו אגרוף בפרצוף‬ ‫אם הוא גרם לך לבכות ואכפת לו ממך.‬
‫פגשתי את ליאו לראשונה בתיכון.‬
‫הוא היה מגיע לקרוואן שלנו מחוץ לעיר‬
‫והיינו משחקים משחקי וידאו.‬
‫כולנו חווינו בעיות שונות.‬
‫אז היה לנו מכנה משותף‬
‫כשהתמסטלנו ושכחנו מהן.‬
‫נראה שהוא חיפש תשומת לב‬ ‫לא רק מהבנות, אלא גם מהבנים.‬
‫אתה יודע, הוא רצה כבוד.‬
‫הוא התלבש כמו גנגסטר מהעיר, באמת.‬
‫תכשיטי זהב, עגיל, מכנסיים מגוהצים.‬
‫הוא החליט שהוא חבר ב-"קריפס".‬
‫אפילו היה לו כינוי, קראנו לו ליל קרייזי.‬
‫הכרתי את ליאו לא יותר משנה‬ ‫לפני שהוא ביצע את הפשע.‬
‫ראינו אורות מתקרבים בשביל הכניסה.‬
‫הוא נכנס לבית עם חבר.‬
‫אחד החברים שואל, ״מאיפה הרכב?״‬
‫ואז הוא התחיל לספר לנו מה קרה.‬
‫בהתחלה לא האמנתי לו.‬
‫חשבתי שהוא משקר.‬
‫אבל לחבר שלו היה דם על המכנסיים.‬
‫אז קצת פחדתי שאולי הוא כן עשה משהו.‬
‫הייתה לנו חברה משותפת שגרה איתי,‬
‫והיא התקשרה בעילום שם למשטרה,‬
‫ואמרה להם שהוא ביצע פשע.‬
‫לא חשבתי שזה יקרה. בחיים לא.‬
‫חשבתי שהוא פשוט עובר תקופה מסוימת,‬ ‫כמו כולנו.‬
‫הוא פשוט הרחיק לכת.‬
‫- בשנת 2005, בית המשפט העליון של ארה"ב‬ ‫הוציא מהחוק -‬
‫-את הוצאתם להורג של עבריינים‬ ‫שהיו קטינים בעת ביצוע הפשע -‬
‫- עונשו של ליאו ליטל הומתק למאסר עולם -‬
‫- וכן עונשו של שותפו, חוסה זאבלה -‬
‫- בית הכלא על שם ג'יימס ו. אלרד -‬
‫- המחלקה למשפט פלילי של טקסס -‬
‫- כלא אלרד, ויצ׳יטה פולס, טקסס -‬
‫ליאו לא אומר הרבה. הוא פשוט מסתכל.‬
‫זה כל מה שהוא היה עושה.‬
‫וזה אומר הכול.‬
‫צריך לשים עין על השקטים.‬
‫שמי חוסה זאבלה.‬
‫הורשעתי ברצח מדרגה ראשונה‬ ‫ונשפטתי למאסר עולם.‬
‫גדלתי במה שאחרים יגדירו,‬ ‫מנקודת מבט חיצונית,‬
‫כשכונה מסוכנת שקשורה לכנופיות.‬
‫המצב היה די רע.‬
‫למה אפשר לצפות משכונת עוני, אני מניח?‬
‫עשיתי דברים מטופשים.‬
‫גנבתי מכוניות ופרצתי לבתים.‬
‫כי לא היה מה לעשות.‬
‫הייתי ברחוב.‬
‫די רע.‬
‫ליאו ליטל היה חבר של חבר.‬
‫והיינו מתמסטלים.‬
‫היינו מעשנים חשיש יחד ומקשיבים למוזיקה,‬
‫והיה לנו מכנה משותף.‬
‫אז היה קליק מיידי.‬
‫השכונה שלו הייתה ציורית מאוד.‬ ‫מבינים למה אני מתכוון?‬
‫אנשים מטיילים עם הכלב.‬
‫מדשאות יפות.‬
‫שלט של המשמר השכונתי בחצר הקדמית.‬
‫כן, מהשכונות האלה.‬
‫ככה ראיתי את זה.‬
‫אנחנו צריכים להיות בשקט,‬ ‫כי השכנים ילשינו אם נרעיש.‬
‫הם יתקשרו למשטרה, תהיה בשקט.‬
‫לא ידעתי שהוא היה בכנופייה.‬
‫כששמעתי את זה במשפט, כזה, כן?‬
‫אתה בכנופייה? לא נראית לי...‬
‫גדלתי ליד חברי כנופיות.‬
‫אתה לא נראה לי חבר כנופייה.‬
‫כותב שירי ראפ וכל זה?‬
‫בחייך, זה מה שאתה עושה? כותב שירי ראפ?‬
‫כנראה.‬
‫לא חשבתי שיקרה משהו באותו ערב.‬
‫שמעתי יריות, כמובן שהסתכלתי.‬
‫הדבר הראשון שחשבתי עליו היה,‬ ‫״זה לא כמו בסרטים.״‬
‫בסרטים הם מתעוותית. הוא לא התעוות.‬
‫אני זוכר את העשן מהשיער.‬
‫אני זוכר חזרה, נדנוד,‬
‫על ברך אחת, נדנוד,‬
‫ואז נפילה. ממש לאט.‬
‫ממש לאט. אחרי כדור בראש.‬
‫ממש לאט.‬
‫אמרתי, ״אנחנו חייבים להיפטר מהרכב הזה.״‬ ‫הוא אמר, ״בסדר, אבל קודם בוא איתי.״‬
‫אז באתי איתו,‬
‫והגענו לבית של כמה אנשים.‬
‫אני זוכר שלא אהבתי את האנשים האלה,‬ ‫כי הם התנהגו כאילו הם שחורים.‬
‫"אחי" פה, "אחי" שם.‬
‫אני לא הסתובבתי עם אנשים כאלה.‬
‫אני זוכר שחשבתי: ״מה יש פה? למה אנחנו פה?״‬
‫צריך לזוז.‬
‫ליאו אמר... הוא השוויץ בזה.‬
‫״אני חיסלתי אותו, עשיתי את זה.‬
‫הוא שם עכשיו.״ באמת?‬
‫זה הליאו שלא ראיתי.‬
‫הוא אף פעם לא התנהג ככה.‬
‫מדבר ככה ומשוויץ? לא.‬
‫לא.‬
‫באותו ערב ממש לא חשבתי שיקרה משהו כזה.‬
‫הנחתי שליאו יעשה את אותו הדבר‬ ‫שעשינו עם האחרון.‬
‫- דאלאס, טקסס -‬
‫- שבוע לפני הרצח של כריסטופר צ'אווס -‬
‫- ליאו ליטל וחוסה זאבלה‬ ‫ביצעו שוד כמעט זהה -‬
‫שמי מלאכי וורפטס.‬
‫בדיוק עברתי לסן אנטוניו.‬
‫שתיים לפנות בוקר, התעוררתי‬
‫וראיתי בחור צעיר עומד למרגלות המיטה שלי,‬
‫צועק עליי ואומר לי לקום.‬
‫הוא כיוון עליי אקדח,‬
‫ואמר לי לבוא איתו.‬
‫ובזמן שהלכנו במסדרון לחניון,‬
‫הוא הסתכל עליי ואמר,‬
‫״אם אני נעצר על משהו הערב,‬ ‫זה לא יהיה על שוד. זה יהיה על רצח.״‬
‫הוא הצמיד את האקדח לצד שלי ואמר לי לנהוג.‬
‫כשיצאנו מהחניון,‬
‫שמתי לב שיש רכב שעוקב אחרינו.‬
‫הוא כיוון אותי לכספומט במכולת.‬
‫והוא אמר, ״אם תנסה להיות גיבור,‬ ‫אני אירה בך. ‬
‫אני יכול לירות בך דרך המעיל, ככה.״‬
‫כשחזרנו לרכב‬
‫הוא פשוט אמר,‬ ‫״אנחנו צריכים לעשות עוד דבר אחד".‬
‫היא אמר לי לנסוע על הכביש המהיר‬ ‫מחוץ לסן אנטוניו.‬
‫עצרנו בצד הכביש,‬
‫והשותף שלו עצר את הרכב שלו מולנו.‬
‫הם אמרו לי לצאת מהרכב.‬
‫הם נסעו ולא ראיתי אותם יותר.‬
‫כשבוע לאחר מכן צפיתי בחדשות,‬
‫ושמעתי דיווח על בחור צעיר שנהרג.‬
‫הבלשים ממש התעניינו בסיפור.‬
‫הם הגיעו למקום העבודה שלי‬ ‫עם תמונות של חשודים.‬
‫ומיד הצבעתי‬
‫על הבחור שחטף אותי‬
‫והתברר שזה היה ליאו ליטל.‬
‫אני חושב על ליאו הרבה.‬
‫חשבתי על זה הרבה פעמים לאורך השנים.‬
‫והתפללתי למענו שוב ושוב.‬
‫ואני יודע באיזו קלות‬ ‫יכולתי להיות במצבו בעצמי.‬
‫כי קיבלתי החלטות גרועות כשהייתי נער.‬
‫ואני מרגיש מין חיבור אליו.‬
‫ואני מקווה שהוא יודע שאני סולח לו.‬
‫אני רוצה להראות לך סרטון שמצאנו בחקירה,‬
‫מתחנת הדלק "דיאמונד שאמרוק".‬
‫ליאו הנחה את כריסטופר‬ ‫לעצור ב-"דיאמונד שמרוק"‬
‫כדי לקנות לו שתייה.‬
‫אפשר לראות את כריסטופר נכנס בדלת הראשית.‬
‫ליאו נמצא מאחורי כריסטופר וידו בכיס הימני.‬
‫אנחנו יודעים ששם נמצא האקדח.‬
‫שימו לב שליאו מאפשר לכריסטופר‬ ‫להתהלך ברחבי החנות.‬
‫הוא הולך עד סוף החנות‬ ‫כדי להביא לליאו משהו לשתות.‬
‫בינתיים ליאו מדבר עם המוכר.‬
‫כריסטופר שם את הקולה על הדלפק‬ ‫וליאו משלם עליה.‬
‫עכשיו רואים את ליאו‬ ‫מסתובב ויוצא לפני כריסטופר,‬
‫ומאפשר לכריסטופר לתפוס אותו מאחור.‬
‫כשדיברתי עם משפחתו, שאלתי את אביו:‬
‫״למה כריסטופר לא נלחם?‬ ‫למה הוא לא אמר משהו?‬
‫למה הוא לא עשה משהו כדי לסיים את המצב?״‬
‫וכשדיברתי עם מר צ׳אווס,‬
‫הוא אמר לי שכריסטופר היה אדם מאוד אדוק,‬
‫והדת שלהם לא אלימה,‬
‫וכריסטופר האמין‬ ‫שאם הוא יתאמץ לנהוג בחוסר אלימות,‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫זו האמונה שלו, וזה מה שבסופו של דבר הוביל,‬
‫לדעתי, למותו.‬
‫ליאו בכלל לא מסתכל על כריס.‬
‫הפעם היחידה שבה הוא באמת מסתכל עליו‬ ‫היא כשהוא יוצא.‬
‫הוא מעיף מבט חטוף מעבר לכתף,‬ ‫כדי לוודא שכריסטופר עדיין שם.‬
‫ליאו נהנה מהכוח.‬
‫הוא לא היה מתוח, הוא לא דאג, הוא לא פחד.‬
‫הוא היה בשליטה ועליונות מוחלטות.‬
‫אני לא יודע מה קרה.‬
‫באמת שלא.‬
‫אני רק זוכר שלחצתי על ההדק.‬
‫אם הייתי יושב מול אימו ואביו של כריסטופר,‬
‫לא היו מילים שירגיעו אותם.‬
‫יש להם כל זכות להיות פגועים.‬
‫אבל מה לגבי המשיח?‬
‫מה לגבי פיוס?‬
‫כרועה רוחני אני חושב שיכולה להיות‬
‫איזו תקווה לריפוי.‬
‫אם הם יוכלו למצוא את הכוח, את האומץ...‬
‫לגשת אליי ולהצליח לנהל דו שיח כלשהו,‬
‫אני חושב שזה יהיה...‬
‫אני חושב שזה יהיה דבר יפה לראות.‬
‫אתה יודע...‬
‫הוא כזה חרטטן, זה מפתיע אותי.‬
‫הבחור הצעיר הזה יודע טוב מאוד מה הוא עשה.‬
‫ליאו ליטל לחץ על ההדק כי הוא רצה.‬
‫לא כי הוא לא יודע למה,‬
‫או איזה רעיון מסתורי שהיה לו בראש,‬
‫או שמשהו השתלט עליו, או שהוא שכח.‬
‫זה הכול...‬
‫ליאו ליטל התכוון לרצוח וזה מה שהוא עשה.‬
‫אני גדלתי בכנסייה פנטקוסטלית.‬
‫לפני הרבה שנים, לפני שנהייתי שוטר,‬
‫הייתי מטיף מוסמך.‬
‫אני מאמין בישועה, אני מאמין בישוע המשיח.‬
‫אני מאמין בכל מסר הבשורה.‬
‫והטפתי אותו במשך מספר שנים.‬
‫אבל אם תקשיב למה שהאיש הזה אומר,‬
‫אין לו שמץ של מושג על מה הוא מדבר.‬
‫בשום שלב בשיחה‬ ‫הוא לא מזכיר את המונח ״מחילה״.‬
‫הוא רוצה לדבר על:‬
‫״עכשיו זה הזמן להתקרב בשביל תקווה ופיוס.״‬
‫זו לא האחריות שלהם‬
‫להתקרב בשביל תקווה ופיוס.‬
‫זו האחריות שלו לבקש מחילה,‬
‫ממשפחת צ'אווס, מכריסטופר ומאלוהיו.‬
‫והוא לא עשה את זה פעם אחת.‬
‫מה שהוא עושה עכשיו‬
‫זה להכין את השחרור שלו.‬
‫זה העניין פה.‬
‫כל שינוי האישיות שלו‬ ‫נועד רק כדי להועיל לו.‬
‫הוא לא חושב על אף אחד אחר.‬ ‫אין חרטה, אין צער.‬
‫לא עובר לו עכשיו שום דבר בראש מלבד,‬
‫״עליי להשתנות כדי לצאת מהכלא‬
‫בהזדמנות הראשונה.״‬
‫אני מאמין שזה מה שקורה כאן.‬
‫- ליאו ליטל יהיה זכאי לשחרור על תנאי‬ ‫בשנת 2038 -‬
‫- וכן גם חוסה זאבלה -‬
‫כןֿ, שמעתי שליאו רועה,‬
‫כומר מוסמך או משהו בסגנון.‬
‫זו טוב בשבילו.‬
‫אבל אני מרגיש שמישהו צריך לתת דין וחשבון.‬
‫לקחת אחריות.‬
‫אני לא רץ לאלוהים ואומר,‬ ‫״זה גורם לנשמה שלי להרגיש טוב.‬
‫אז אם אני מספיק טוב ישחררו אותי.״‬
‫זה לא יהפוך אותי לאדם טוב.‬
‫זה רק יהפוך אותי לאדם‬ ‫שיעשה הכול בשביל אחרים.‬
‫אני מרגיש שזה יהיה שקר‬
‫מבחינה רוחנית, אם אעשה את זה.‬
‫אני לא אעשה את זה.‬
‫ליאו היה ילד.‬
‫אתה לא יודע למה אתה עושה את הדברים.‬
‫אתה בטח חושב שזה קטע גנגסטרי.‬
‫אין לך מושג למה עשית את זה.‬
‫אולי כן. מי יודע? אני לא בתוך ראש שלך.‬
‫אני יודע שאני לא אעשה את זה.‬
‫- לאחר הפוגה בת 90 יום‬ ‫לפי נהלי משרד המשפטים בטקסס -‬
‫- הורשינו לצלם ריאיון שני עם ליאו ליטל -‬
‫ליאו ליטל לחץ על ההדק כי הוא רצה.‬
‫לא כי משהו השתלט עליו,‬
‫או שהוא שכח. זה הכול...‬
‫ליאו ליטל התכוון לרצוח וזה מה שהוא עשה.‬
‫אם הייתי רוצה לראות אדם מת,‬
‫לא הייתה לי בעיה לומר את זה.‬
‫שום בעיה בכלל.‬
‫אני יודע שאנשים רוצים לדעת את הדברים האלה.‬
‫אבל אני פשוט לא זוכר‬
‫מה הרגשתי כנער לפני 21 שנה.‬
‫ואני יודע שזה נשמע מטופש.‬
‫אבל כשיצאתי מהרכב‬ ‫וכריסטופר ירד על הברכיים,‬
‫אני לא יודע מה נכנס בי.‬
‫אני נשבע. אני נשבע.‬
‫אני לא מנסה להתחמק.‬
‫הייתי רשע כשעשיתי את זה.‬
‫טעיתי כשעשיתי את זה.‬
‫אני אשם על כך שעשיתי את זה.‬
‫אם הייתי שומע את זה מהצד,‬
‫כנראה שגם אני הייתי שופט את עצמי.‬
‫בריאיון הראשון,‬
‫תמיד יש חרטות על מה שאמרת ולא אמרת.‬
‫אני מודע מאוד לכך‬ ‫שמבחינת הציבור אני לא אדם טוב.‬
‫אני נושא את האשמה על גבי, ואני מבין את זה.‬
‫כל מה שאני רוצה...‬
‫זה לסדר את הבלגן שעשיתי.‬
‫מה שהוא עושה עכשיו‬
‫זה להכין את השחרור שלו.‬
‫הוא רוצה לדבר על:‬
‫״עכשיו זה הזמן להתקרב בשביל תקווה ופיוס.״‬
‫זו האחריות שלו לבקש מחילה ממשפחת צ׳אווס,‬
‫והוא לא עשה את זה פעם אחת.‬
‫אני כן רוצה מחילה ממשפחת צ׳אווס.‬
‫אין שום ספק בזה.‬
‫אם לא ציינתי את זה בפעם הקודמת,‬
‫אם טעיתי בדיבור,‬ ‫או שנהייתי רגשני מדי באותה תחינה,‬
‫זו הייתה אשמתי.‬
‫מבחינת שחרור על תנאי,‬
‫עמוק בפנים, יש בי חלק‬
‫שחושב שמגיע לי למות בכלא.‬
‫אם הבלש הטוב רואה את זה או לא,‬
‫אני מכבד את דעתו.‬
‫אין צדק בזה שכריסטופר...‬
‫שחייו פסקו בגיל 22.‬
‫אני מבין את זה.‬
‫אבל אני עוד חי.‬
‫כל מה שאני יכול לעשות‬ ‫זה לחיות את חיי בכלא.‬
‫בין אם זה יהיה לשארית חיי או לא.‬
‫אני אחיה לכבוד אלוהים, זה בטוח.‬
‫הפכתי מנידון למוות לרועה בכלא,‬
‫וזה דבר שקשה לעשות.‬
‫אני מקווה שהצלחתי...‬
‫להראות מי אני, מה אני חושב ובמה אני מאמין.‬
‫אחרי טעות כל כך נוראית ומזעזעת.‬
‫תודה שצפיתם.‬
‫- הזמנו את משפחת צ'אווס להשתתף בסרט -‬
‫- הם סירבו ואמרו שעדיין אינם מסוגלים -‬
‫- לדבר בפומבי על רצח בנם -‬