Je asi fér říct, že svou rodinu jsem zničil už dávno,
když jsem postřelil otce a dokonce ještě předtím.
Pak jsem svou rodinu ranil znovu.
Mám na mysli
bolest duše.
OD ZNOVUZAVEDENÍ TRESTU SMRTI V USA V ROCE 1976
BYLO ZA VRAŽDU ODSOUZENO PŘES 8 000 LIDÍ
TOTO JE PŘÍBĚH ODSOUZENCE NA SMRT # 990142
Víte, lidi vždycky chtějí říct: „Je mi to líto.“
To nejde.
Když zazvoníte na zvonek,
zvonění se už nedá vymazat.
Čas nemůžete přetáčet sem a tam.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Tento příběh se skutečně stal.
Takhle to začalo.
Šlo mi o vzpouru. Chtěl jsem vyvolat chaos.
Ohlédl jsem se: „Uvidíme, kdo koho zabije.“
Rozhodla jsem se sama.
Zabila jsem ho.
Něco takového
jsem nikdy udělat nechtěl. Kéž bych to neudělal.
Já věděl, že z toho auta vystoupím a ty dva zabiju.
A když přede mnou klečel,
pamatuju si jen, že jsem stiskl spoušť.
Já
jsem je oba zabil.
Ubodal jsem je.
JÁ JSEM VRAH
BÝT CHLAP
PEČEŤ STÁTU MISSOURI
NÁPRAVNÉ ZAŘÍZENÍ POTOSI
Jmenuju se Charles Armentrout.
Když jsem byl mladý, říkali mi Billy.
BILLY ARMENTROUT V ROCE 1995 ZAVRAŽDIL ČLENA SVÉ RODINY
Je to skutečný příběh.
Začalo to takhle.
Narodil jsem se v St. Louis City.
V nemocnici St. Louis, 2. srpna 1965.
Když se rodiče rozešli, byl jsem ještě malý.
Bylo mi asi šest nebo sedm let.
Vzpomínám si,
jak máma začala chodit s nevlastním tátou.
Myslím si, že všechen ten vztek začal ve vztahu s otčímem.
Fyzicky mě tolik netýral,
ale verbálně a duševně ano.
Časem se to na mně projevilo.
Když vám dospělý neustále říká, že jste blbí nebo tupí,
hraje to ve vašem vývoji roli.
A myslím,
že odtamtud
pramení všechno to negativní chování.
Když mi bylo 18, přestal jsem s otčímem vycházet úplně.
Byli jsme na pokraji fyzických útoků.
Zavolal mi otec a řekl:
„Je ti 18, můžeš se přestěhovat ke mně. Matka to nemůže zakázat.
Nastěhoval jsem se k otci.
Nejdřív to bylo fajn, ale když se dívám zpátky, rozhodoval jsem se špatně.
Byl jsem na špatném místě.
Usmyslel jsem si, že budu mizera.
Začal jsem vykrádat benzínky.
Vyloupil jsem první a připadalo mi to snadné. Tak jsem vyloupil další.
Ta loupež vedla zase k další.
Byl jsem neřízená střela.
Bylo to vzrušující.
Jasně si vzpomínám na jednu
zlomovou chvíli. Mluvil jsem sám se sebou.
Povídal jsem si sám se sebou.
Řekl jsem si: „Jestli to takhle půjde dál,
nakonec umřeš
nebo uděláš nějakej fakt velkej průšvih. Nech toho.“
Odpověděl jsem si: „Jdi se vycpat.“
Od té chvíle to šlo z kopce.
Začala jsem otci krást peníze.
Nachytal mě, jak vypisuju šek na jeho účet
a naštval se.
Myslel jsem, že mě vykopne z domu.
A...
Bál jsem se, že se budu muset vrátit k otčímovi.
Věděl jsem, že po mě otčím půjde.
To nešlo.
Připadal jsem si zahnaný do kouta.
Nevěděl jsem, kudy kam.
V tu chvíli mi v hlavě nějak přeskočilo.
Čekal jsem, až se otec vrátí domů.
Máme doma schody a nad nimi dveře. Za nimi jsem čekal.
Když se natáhl po klice, začal jsem střílet.
Zapomněl jsem, kolikrát jsem ho trefil.
Šestkrát, možná sedmkrát
z devíti ran.
Nečekal to.
Neudělal mi nic zlého.
Vážně ne.
Bylo mi to jedno. Záleželo mi na mně.
Byl jsem zrůda.
NAVZDORY ŠESTI ZÁSAHŮM ZBLÍZKA DO HRUDI
ARMENTROUTŮV OTEC PŘEŽIL
Policie chtěla, aby mě zažaloval, ale on nechtěl.
Myslel si,
že jsem zešílel.
Krátce poté, co jsem otce postřelil,
policie zjistila, že jsem vykradl několik čerpacích stanic.
Zatkli mě za to, obvinili a za několik měsíců odsoudili na 19 let.
PROTOKOL O ZATČENÍ — CHARLES ARMENTROUT PŘEVOZ DO VĚZENÍ
Deset let
jsem si odpykal natvrdo.
V 28 mě pustili na podmínku.
Jediný, kdo byl ochotný se mě ujmout,
— to je podmínka podmínečného propuštění — byla babička.
Inez Notterová.
Otcova matka.
Byla neuvěřitelná.
Měla nevelkou postavu
a velké srdce.
Nakonec mi odpustila, že jsem jí postřelil syna.
Byla neuvěřitelná.
Žila ve čtvrti Bevo Mill na jihu St Louis.
Byla to dobrá, tichá čtvrť.
Jenže já se tenkrát stýkal se špatnými lidmi.
Chtěl jsem být pánem večírků.
Roger Brannan byl divný, ale zároveň zajímavý.
Poflakovali jsme se u něj doma, kouřili trávu, bavili se.
Rick Lacey byl jiný než Roger Brannan.
Rick Lacey byl úžasný typ.
Jel v drogách.
A v drobných krádežích.
Poflakovali jsme se a sjížděli jsme se nonstop.
Začal jsem chodit s jednou holkou
a spadl jsem s ní do kokainu.
Jakmile jsem s tím začal, nedokázal jsem přestat.
VE SVÝCH 28 LETECH
SI BILLY ARMENTROUT VYTVOŘIL ZÁVISLOST NA CRACKU ZA 300 $ DENNĚ
Prosil jsem babičku o peníze.
A ona mi je dávala.
A pak mi je dávat přestala.
Kradl jsem šeky a vybíral z jejího účtu.
Kradl jsem peníze.
Ona to zjistila a uhodila na mě.
Řekl jsem jí: „Promiň, babi. Nechtěl jsem to udělat.
Vrátím ti to.“
Asi tak za týden
mi zabavili auto.
Byl jsem bez peněz.
Vydal jsem se k babičce, zkusil jsem z ní něco vymámit.
Odmítla.
Měl jsem jediný nápad: okradu ji.
Chtěl jsem ji zbít.
Je to příšerné. Rozhodl jsem se
ji okrást, ale jak jsem poprvé máchl baseballovou pálkou,
věděl jsem, že ji musím zabít.
Šel jsem za ní do ložnice
a začal ji tou pálkou mlátit.
Zmlátil jsem ji do bezvědomí,
a svázal ji na posteli.
Prohledal jsem šuplíky, našel nějaké peníze a odešel.
Jo.
To jsem udělal. Zabil jsem ji.
Další den jsem se vrátil
a strčil tělo do kufru ve sklepě.
Snažil jsem se to tam uklidit.
POLICIE TĚLO INEZ NOTTEROVÉ OBJEVILA O DVA DNY POZDĚJI
POTÉ, CO RODINA NAHLÁSILA, ŽE ZMIZELA
RODINA POLICII SDĚLILA, ŽE PODEZŘÍVÁ BILLYHO
Zahájili jsme pátrání po Billym Armentroutovi.
Byl hlavní podezřelý,
a tak jsme napřeli všechny síly, abysme ho našli.
BILL MCDONOUGH POLICIE ST. LOUIS
Jmenuju se Bill McDonough.
Ten případ jsem vyšetřoval jako jeden z prvních.
Zjistili jsme, že se Billy pokusil
ten den využít jeden z babiččiných šeků, ale banka ho odmítla proplatit.
To je dobrá, čerstvá stopa.
Všichni detektivové měli na ulicích informátory.
Všichni své lidi kontaktovali
a rozhlásili, že ho hledáme.
Vzpomínám si, jak nám volali: „Viděli ho u Rickyho Laceyho doma.“
Dali nám adresu, my jsme naskákali do aut
a řítili jsme se tam.
Cestou jsme nahlásili do vysílačky, že si bereme zadní vchod,
protože padouši vždycky utíkají zadem.
Pamatuju si to dobře, číslo 3436.
To je ono. Přízemí.
Mordparta vtrhla dovnitř a zadním oknem
vylezl Billy Armentrout
jako dar z nebes. Přímo mně do náruče.
Trošku jsme se prali, zpacifikoval jsem ho,
a strčil do vazby. Tím to skončilo. Billy byl ve vazbě.
CHLAZENÉ PIVO
Převedli mě do kanceláře,
přidělili k Rubinovi
a vrhli jsme se do toho.
V 90. letech zuřily války o crack...
... a ročně jsme měli ve městě přes 200 vražd.
Když jsme zatkli Billyho,
povídali jsme si a já začal chápat,
jak zle se na něm crack podepsal,
když se zeptal: „Jde o babičku?“
Odpověděli jsme: „Jo, jde o babičku."
A on: „Jestli mě necháte si ještě jednou zahulit crack,
vyklopím všechno.“
To mě zaskočilo
a urazilo. Řekl jsem jen: „Billy, víš, tys kvůli tomu
babičku zabil a to ti zlomí vaz.
A ty to chceš ještě jednou.
To teda ne.“
22. BŘEZNA 1995 BILLY ARMENTROUT, SOUHLASIL S NATÁČENÍM VÝSLECHU
Máte právo nevypovídat. Chápete to?
Ano.
Cokoliv, co řeknete, může být u soudu použito proti vám.
- Rozumíte? - Ano.
Řekněte nám, co se stalo v sobotu ráno.
Od chvíle, kdy jste se probudil.
Přišel za mnou Rick.
Příjmení?
Lacey.
Přišel Rick Lacey.
Zabouchal na dveře.
Zeptal jsem se: „Co se děje?“
Povídali jsme si a vymýšleli, kde vzít peníze.
Navrhl jsem: „Půjdeme za babičkou a něco vymyslíme.“
Rick na to: „Co kdybych ji odrovnal?“
Šel jsem do ložnice,
měl jsem ve skříni malou baseballovou pálku.
Podal jsem ji Rickovi.
Rick za ní šel do ložnice,
slyšel jsem rozruch.
Rick řekl: „Billy,
musíš vypadnout, musíš zmizet.“
- Odešli jsme. - Proč jste pálku nezahodili?
Rick říkal, že ji mám hodit do řeky. To by bylo na nic.
- Ví někdo, že jste tam byl? - Rick.
Rick šel pro heroin.
Šli jsme se sjet k němu.
Nebyl to typický výslech.
Pořád lhal, že to udělal Ricky Lacey, i když to byl on sám.
Když říkáte, že Rick Lacey napadl vaši babičku tou pálkou,
napadl ji ještě něčím?
Pokud vím, jen pálkou.
Byli jsme si jistí, že Ricky Lacey v tom prsty nemá.
Ricky Lacey řekl, že nikdy u Armentroutovy babičky nebyl.
Nenašli jsme tam žádné fyzické důkazy.
Otisky prstů, nic.
POLICIE DOŠLA K ZÁVĚRU, ŽE Z VRAŽDY
JE VINNÝ POUZE BILLY ARMENTROUT
22. BŘEZNA 1995 BYL OBVINĚN Z VRAŽDY PRVNÍHO STUPNĚ
RICK LACEY BYL PROPUŠTĚN
Máte chlápka,
co kouří crack.
Řítí se ulicemi jako tsunami,
a všechno, co uvidí,
podvodem nebo násilím sebere.
Když Billy zavraždil babičku, vkročil do jiného světa.
Ubil 81-letou stařenku, která nevážila ani 50 kilo.
Zřejmě to udělá znova,
ale vybere si ty nejzranitelnější.
Myslím, že je zlý, taky je to zbabělec.
BÝVALÝ ARMENTROUTŮV KAMARÁD
Co si myslím o Billym Armentroutovi?
Myslím,
že to, co udělal vlastní babičce, je hnusný.
Ona pro něj udělala všechno
a on se jí takhle odvděčil.
Neměli by ho
už nikdy pustit.
Jmenuju se Roger Brannan
a jsem ze St. Louis v Missouri.
Byl jsem tehdy kámoš Billyho Armentrouta a Ricka Laceyho.
Asi by se to dalo nazvat
mým divokým obdobím.
Tak to zkrátka bylo. Byli jsme samý večírek.
Víte, já...
jel v drogách,
tedy v marihuaně.
Tamty věci jsem nikdy nebral Víte, crack nebo...
nebo heroin,
všichni ostatní v tom ale jeli.
Trávili čas doma u v Ricka.
Sjížděli se, kdykoliv se dostali k drogám.
Když jsem zjistil, co se děje, že se stala ta vražda,
zatkli mě
za to, že jsem Billymu zkoušel vybrat peníze na šek.
Spal jsem
a oni u mě zaklepali.
Ukázalo se, že jich je nejmíň dvacet.
Odvezli mě na policejní stanici
a když řekli, že jde o vraždu, vyklopil jsem jim všechno, co chtěli slyšet,
protože se mi nechtělo do vězení za něco, co udělal někdo jinej.
Chápete?
Vážně mě to vyděsilo.
Vždycky jsem si myslel, že to Billy udělal sám.
Ani mě nenapadlo, že by Billymu mohl
pomoct babičku zabít Rick Lacey.
Víte?
Napadlo mě to jedině tenkrát, když to Billy sám řekl.
Snažil se to na někoho shodit a vybral si Ricka Laceyho.
BILLYHO ARMENTROUTA SOUDILI V ROCE 1998
STÁLE TVRDIL, ŽE JEHO BABIČKU ZAVRAŽDIL RICK LACEY
Myslím, že pro někoho, jako byl Billy Armentrout,
kdo pořád lhal, aby měl na drogy,
a lhaním se vykrucoval z průšvihů, bylo lživé tvrzení o nevině
před soudem
jen pokračováním chování, na které byl zvyklý z dřívějška.
Jmenuju se Chris Slusher. Pracuju tu v Columbii jako advokát.
Už 25 let jsem trestním obhájcem.
Vzpomínám si, že Billy Armentrout se od začátku chtěl zastupovat sám.
Naše role v tomto případě byla, řekl bych, hybridní.
Původně jsme byli jmenováni jako takzvaní poradci.
Znamená to, že jste přítomní a sledujete jednání,
a když vás klient potřebuje, zapojíte se.
Rick za ní šel do ložnice.
Pamatuju si, jak pan Armentrout tvrdil,
že smrtelné rány jeho babičce
zasadil pan Lacey.
Zařval na mě.
Státní zástupci tomu, jak pan Armentrout
popisoval roli Rickyho Laceyho, nevěřili.
Byli přesvědčení, že jediný viník je pan Armentrout.
14. ÚNORA 1998 BYL BILLY ARMENTROUT SHLEDÁN VINNÝM Z VRAŽDY 1. STUPNĚ
A ODSOUZEN K SMRTI
NADÁLE TVRDIL, ŽE JE NEVINNÝ
NEJVYŠŠÍ SOUD STÁTU MISSOURI
Podle mých zkušeností s obhajobou se mnozí z nich
hluboce bojí přiznat vinu,
protože vědí, že to, co udělali, je hrůzné.
Tenhle konflikt jim brání v přiznání.
Musí se vyvíjet až k bodu, kdy dokážou přijmout vlastní zodpovědnost.
Během komunikace s panem Armentroutem při soudním líčení jsem viděl,
že toho bodu ještě nedosáhl.
PO 8 LETECH ČEKÁNÍ NA POPRAVU TREST BILLYMU ARMENTROUTOVI PŘEHODNOTILI
Z DŮVODU PRÁVNÍ FORMALITY A SNÍŽILI NA DOŽIVOTÍ
V ROCE 2006 BILLYHO ARMENTROUTA PŘESUNULI DO BĚŽNÉ CELY
V NÁPRAVNÉM ZAŘÍZENÍ POTOSI
Billy vždycky tvrdil, že je nevinný.
Trval na tom, že je nevinný,
že ten zločin na svědomí nemá a že je rozsudek nespravedlivý.
Myslím, že odtud pramenila jeho zahořklost.
Já mu rozuměl, chápal jsem jeho vztek na celý systém,
frustraci z toho, jak se snažil prokázat nevinu.
Jmenuju se Randall Bernard Knese. Říkají mi Randy.
Do nápravného zařízení Potosi
jsem přišel v roce 1997.
Seznámil jsem se s Billym Armentroutem.
Žili jsme ve stejném křídle. Stali se z nás dobří kámoši.
Vězeňská služba v Missouri
má projekt s názvem „Dopad činu na oběti“. Říkáme tomu DČO.
Na konci se koná takzvaná prezentace oběti,
kde lidé vyprávějí o tom, jak jejich blízké zavraždili.
Bylo to...
Nechávalo vás to ve stavu,
kdy jste nemohli nic skrývat.
Vyhrkli jste: „Sakra, já ho zabil.“
Takhle se ty rodiny
cítí.
A nevím, co to Billyho změnilo,
ale něco se v něm odehrávalo
a on o tom se mnou nikdy nemluvil.
Jednoho dne řekl, že se zapíše na DČO.
Napadlo mě, že tam půjdu
a že se z něj pokusím vypáčit pravdu.
Může být se z Billyho stát někdo jiný
než chlap, který měl podíl na vraždě babičky?
Může se stát někým jiným než tím, kdo ten zločin spáchal?
Něco v DOČ ho oslovilo
a přivedlo k bodu
určitého zjevení, kdy nás všechny šokoval.
Zapojil jsem se do DČO.
Byli tam odsouzení, se kterými jsem si byl blízký.
Poslední kapitolu, vraždu, měl na starosti Randy Knese.
Mluvil o svém zločinu a pak jsme se postupně střídali.
Tehdy jsem konečně řekl: „Zavraždil jsem svoji babičku.“
Všem v místnosti jsem tím vyrazil dech.
Řekl jsem, že se jmenovala Inez Notterová. A že jsem ji ubil baseballovou pálkou.
Když jsem to řekl,
všichni přítomní
chápali,
že
aspoň jednou v životě
jsem se svobodně rozhodl.
Nešlo o to,
že bych nevěděl, že jsem to udělal. Ale bylo to tak
bolestné,
že jsem to nedokázal přiznat
jakýmkoli smysluplným způsobem.
Cítím lítost.
Ale jak ji vyjádřit?
Nedokážu to.
Můžu ale
být jiný a lepší člověk.
Někdo tak odlišný,
že by mě nepoznali
podle činů, podle myšlenek
nebo podle chování.
Přiznává,
že to udělal.
Po všech těch letech! Páni!
A ví, že udělal něco špatného.
Ví přesně, co udělal špatně.
Víte co?
Já mu bůhvíproč věřím.
Opravdu věřím.
Je mi ho tak trochu líto.
Ale udělal chybu.
A...
za to musí zaplatit.
To je vše, co k tomu můžu říct.
To je všechno.
Netušil jsem, že kvůli těm kecům uroním slzu.
A...
vážně mu přeju, aby byl šťastný, jestli je to možný
ve věznici.
Vím, že je to zlý chlap.
Tvrdí, že se změnil.
Ale změna vás ven nedostane.
Změna vám nevrátí babičku.
Víte, lidi vždycky chtějí říct: „Je mi to líto.“
To nejde.
Když zazvoníte na zvonek, zvonění se už nedá vymazat.
Čas nemůžete přetáčet sem a tam.
Je asi fér říct, že svou rodinu jsem zničil už dávno,
Když jsem postřelil otce a dokonce ještě předtím.
Billy mi volal z vězení.
Asi si chtěl opravdu popovídat.
Byl to hezký rozhovor,
ale to bylo naposledy, co jsem s Billym mluvila.
V posledních letech jsem dostala pár vánočních přání,
a já na ně neodpověděla a to mě trochu tíží.
ODE DNE, KDY PADL ROZSUDEK,
BILLY ARMENTROUT NEBYL V ŽÁDNÉM KONTAKTU S RODINOU
Když jsem viděla tuhle, smála jsem se, protože má srandovní obličej.
Jo.
Jmenuju se Mary Eberhardtová
a Billyho znám z doby, kdy jsem byla vdaná za jeho otce Billa
Já se jmenuju Wendy, jsem Mariina dcera.
Na víkendy, kdy měl přijet Billy, jsem se těšila,
protože jsem mívala parťáka na lumpárny.
Byla to zábava. S Billym mě to bavilo.
Znala jsem Billyho od jeho pěti let, byl to roztomilý kluk.
Nejvíc ze všeho chtěl být s tátou.
Chtěl, aby ho měl rád.
Jo.
Na víkendy s tátou se těšil.
Když ten víkend ale konečně nadešel,
bylo to moc zlý.
Jeho otec byl zlý člověk
a nerozpakoval se komukoliv ublížit.
Nejen mámě, protože je to žena a není tak silná,
útočil prostě na všechny, kdo se mu připletli do cesty.
Viděla jsem Billa tolikrát mlátit...
... Billyho, jen kvůli maličkostem.
Nikdy nedával Billymu najevo soucit, vůbec se mu nevěnoval.
Prostě to v sobě neměl.
A z něčeho takového se zatvrdíte.
PO LETECH TÝRÁNÍ MARY V ROCE 1974 BILLYHO OTCE OPUSTILA
BILLYMU BYLO DEVĚT LET
Několik let jsem pak Billyho neviděla.
Pamatovala jsem si ho jako staršího bratra.
A pak se nám do života vrátil, ale už to nebyl ten starší brácha,
vedle kterého jsem se cítila tak dobře.
Přijel na návštěvu.
Až po té návštěvě jsem si všimla, že...
- Všimla jsem si... - Začaly nám
mizet věci.
- Vloupal se k nám. - Vylomil dveře z pantů.
Byt byl úplně zdevastovaný.
Nebylo to jen vloupání.
Byla to výbuch hněvu.
Pak se to stalo znovu. Billy stál za dveřmi
a ukázal mi, že má zbraň.
Přiložil mi ji k obličeji, abych cítila, že je studená.
Bylo to skutečné. Bylo jasné, že je schopný
něčeho hrozného. Pak jsme se přestěhovali.
Ano.
Další tři čtyři roky jsem Billyho neviděla.
Pak zavolal jeho otec a řekl, že ho Billy postřelil.
Řekl: „Ten malej parchant.“ Omlouvám se,
ale on to řekl. „Myslel si, že mě zabil.“
KRÁTCE PO TÉTO STŘELBĚ OTEC BILLYHO ARMENTROUTA ZEMŘEL
Nevíme,
jestli spáchal sebevraždu, nebo to byla nehoda.
Našli ho v autě v garáži.
Předtím hodně pil.
Stalo se to čtyři měsíce po té střelbě.
Šlo to s ním jen z kopce. Jen pil a pil.
Myslím, že hluboko v duši si myslel, že si to střílení zasloužil
za to, jak se choval k Billymu.
NÁPRAVNÉ ZAŘÍZENÍ POTOSI
Jo, táta byl nepřístupnej chlap.
Byl horší než kterýkoliv jiný špatný táta...
Možná...
Možná jiný být neuměl.
Jestli jsem viděl, že týral mou macechu?
Ano.
Týral mě? Jasně.
Mohl to být důvod, proč jsem ho postřelil? Nejspíš to v tom hraje roli.
Musíte ale pochopit, že to není jediný důvod.
Bylo to vyvrcholení řady věcí.
90 DNÍ PO PRVNÍM ROZHOVORU
BILLY ARMENTROUT SOUHLASIL, ŽE ODPOVÍ NA DALŠÍ OTÁZKY
SLEPÁ ULICE
VĚZNICE VSTUP ZAKÁZÁN
Důvod, proč jsem nebyl upřímný o babiččině vraždě,
má několik vrstev.
První a nejdůležitější vrstva je
moje popírání, že bych mohl udělat
něco takového
někomu, kdo mě miloval.
Myslím, že druhá vrstva
je fakt, že jsem tomu nechtěl čelit.
Odmítal jsem to přijmout.
Chtěl jsem vinit všechny ostatní.
Uvažoval jsem tak,
že někdy
realita a
fantazie začaly splývat
v takové míře,
že jsem si to nepřipustil ani sám pro sebe.
Pohřbil jsem ty pocity tak hluboko,
že jsem někdy býval přesvědčený,
že to udělal Rick.
RICK LACEY ZEMŘEL V ROCE 2014
ČTYŘI ROKY POTÉ, CO BILLY ARMENTROUT KONEČNĚ PŘIZNAL, ŽE BABIČKU ZABIL SÁM
Nikdy jsem
neměl příležitost Ricka kontaktovat
a říct mu, že jsem ho přestal vinit
a že jsem za babiččinu vraždu převzal zodpovědnost.
Když jsem se dozvěděl, že zemřel,
přibyla další
vrstva
bolesti,
že jsem mu neměl šanci říct „Hele, promiň.
To jsem nechtěl.
Ale udělal jsem to.“
Z rodiny mám kontakt
s jen málo lidmi.
Je to moje vina.
Způsobil jsem tolik bolesti, nemůžu čekat odpuštění na žádné úrovni.
Jediný, s kým jsem byl v kontaktu,
byl můj strýc Bobby Wacker.
Ten už zemřel.
A s mou
nevlastní sestrou Wendy a s nevlastní matkou Mary.
A pak jsme trochu stýkat přestali.
No...
po jednom rozhovoru s týmem jsem dostal e-mail
od své sestry.
Nejsem s ní v kontaktu
od roku 2009.
A pokud vím,
dneska za mnou přijede.
Když jsme se viděli naposledy,
byli jsme ještě děti.
Rozhovory s ní mi chyběly,
protože ty vzpomínky z dětství jsou z těch nejlepších, co mám.
Nejhezčí chvíle v životě
byly víkendové návštěvy u táty, kdy jsem byl se sestrou.
Většinu života jsem neprožil čestně.
Teď už nečestný být nechci.
Budu čestný
v každém kroku,
který podniknu.
Pokud skutečně cítíte lítost
a vidíte, jakou škodu jste napáchali,
když jste zabili člověka,
myslím, že se dokážete posunout dál.
Omluvit se, snažit se to napravit, myslet to vážně.
Stát si za tím.