Rukoilen usein herra Mooren tähden.
Kuten myös hänen perheensä.
Tiedän tehneeni jotakin hirvittävää.
KUOLEMANRANGAISTUS OTETTIIN USA:SSA TAAS KÄYTTÖÖN 1976
SEN JÄLKEEN YLI 8 000 IHMISTÄ ON TUOMITTU KUOLEMAAN MURHASTA
JAKSO KERTOO KUOLEMAANTUOMITUSTA VANGISTA #00631555
Syntini uhkasivat ottaa vallan.
Elämäni oli ohi.
Halusin sen päättyvän.
Mietin aina mielessäni:
"Miksi olen täällä?
Miksi olen olemassa?"
Nimeni on Toby Lynn Williams. Sain murhasta kuolemantuomion.
NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Tämä on tositarina.
Aloitetaan siitä.
Halusin kapinoida ja aiheuttaa kaaosta.
-Halusin selvittää, kuka tappaa kenet. -Tein valinnan.
Riistin hänen henkensä.
En ikinä suunnitellut tekeväni niin. Kunpa en olisi tehnyt niin.
Tiesin nousevani autosta ja murhaavani ne kaksi miestä.
Hän polvistui edessäni, ja muistan vain, että painoin liipaisinta.
Tapoin heidät molemmat.
Puukotin kuoliaaksi.
JOTAKIN HIRVITTÄVÄÄ
JOULUKUUN 20. PÄIVÄNÄ 1984 -
TOBY WILLIAMS RYÖSTI, KAAPPASI JA AMPUI JOHNNY JA DEBORAH MOOREN
Nuorina ei olla kovin fiksuja.
Silloin käyttäydytään typerästi.
Pitääkö niistä tuomita loppuelämäksi -
vai ansaitsemmeko tilaisuuden näyttää, että virheistä on otettu opiksi?
Kolmekymmentäkuusi vuotta on kohtuuttoman pitkä aika.
Mikä riittää rangaistukseksi?
BETO UNITIN VANKILA, TEXAS
Olin ollut suurimman osan ajastani Louisianan Shreveportissa.
Toisin olisi käynyt, jos olisin varttunut rakastavien vanhempien kanssa.
Seitsemänvuotiaana sain tietää, että äitini olikin isoäitini.
Ollessani noin kuusiviikkoinen -
äitini aikoi luovuttaa minut toiselle perheelle.
Isoäitini sanoi: "Jos et halua häntä, minä voin kasvattaa hänet."
Isäni oli -
olematon.
Hän joutui vankilaan murhasta, emmekä ikinä olleet läheisiä.
Vapauduttuaan vankilasta isäni tuli Louisianaan,
ja olin todella ilahtunut hänen näkemisestään.
Asuessani hänen kanssaan -
aloin riidellä velipuolieni kanssa.
He hyökkäsivät kimppuuni jatkuvasti.
Välillämme oli aina väkivaltaa.
Yhdeksänvuotiaana karkasin kotoa ensimmäistä kertaa.
Asuin ja nukuin kaduilla.
Rikollisuuteni oli selviytymistä.
Piti varastella ja ryöstellä.
Näpistelin kaupoista nälkääni.
Aloin juoda ja ja polttaa ruohoa 10-11-vuotiaana.
Kun olin 15, sain syytteen -
aseellisesta ryöstöstä ja murhayrityksestä.
Ryöstin paikan, koska yritin saada rahaa -
alkoholia ja marihuanaa varten.
Sain alaikäisenä elinkautisen ja jouduin Louisianan koulutuskeskukseen.
TOBY WILLIAMS VAPAUTUI KOULUTUSKESKUKSESTA -
HIEMAN ENNEN 20-VUOTISPÄIVÄÄNSÄ
Kun vapauduin keskuksesta, tunsin jääneeni paljosta paitsi.
Yritin kiriä elämäni kiinni kehittämällä jonkinlaisen ryöstön -
tai muun rikoksen, josta saisin rahaa.
Jonkun muun kustannuksella.
Sellainen asenteeni oli siihen aikaan.
Sain tilaisuuden työskennellä Johnny Moorelle.
Hänellä ja isällään oli matkailuautoyritys.
He tarvitsivat apua, ja työskentelin heille noin viikon ajan.
Eräänä iltana kaksi miestä puhui siitä,
miten herra Mooren isä antoi heille potkut.
Se oli tilaisuuteni ryöstää herra Moore.
Uskoin lainviranomaisten pitävän heitä vastuussa,
koska heillä oli motiivi rikokseen saatuaan potkut herra Moorelta.
Ongelma oli se, että herra Moore tunsi minut.
Ratkaisu siihen oli se, että herra Moore piti eliminoida.
Minun oli murhattava hänet, jottei hän tunnistaisi minua oikeudessa.
Herra Moorella oli lapsi.
Halusin jonkun varmistavan,
ettei lapselle käy mitään.
Mennessäni talolle -
Wilma ja Victoria kävelivät minua kohti.
Wilma ja Victoria olivat nuoria naisia naapurustosta.
Sanoin, että meidän pitäisi saada ainakin 500 000 dollaria -
siitä ryöstöstä,
ja he suostuivat siihen.
Menimme herra Mooren luo.
Koputin oveen.
Hän tuli ulos, ja otin käsiaseeni esiin.
Pyysin häntä palaamaan sisään, ja hän teki niin.
Sisällä hänen vaimonsa ja poikansa makasivat sängyllä.
Aloimme siirtää tavaraa talosta autoon.
Tytöt vahtivat Mooreja ja lasta.
Osoitin häntä aseella -
ja sanoin, että lähdemme jonnekin.
Nousimme autoon ja ajoimme tänne Texasiin.
Hämäsimme lainviranomaiset luulemaan,
että rikollinen on Texasista eikä Louisianasta.
Texasissa pakotin herra ja rouva Mooren ulos autosta.
En välittänyt omasta elämästäni.
Yritin kerätä rohkeutta sillä, etten välittänyt elämästäni,
pystyäkseni sellaiseen, mitä en ollut ennen tehnyt.
Kun olin kerännyt rohkeutta,
ammuin aseella.
Neiti Moore oli selin minuun, ja ammuin hänen lävitseen herra Moorea.
Heti heitä ammuttuani -
halusin ampua herra Mooren varmistaakseni, että hän kuoli,
mutta Victoria sanoi: "Hän kuolee kyllä. Jätetään hänet."
Menimme autoon lapsen kanssa -
ja jätimme ruumiit sinne.
TOBY WILLIAMS PIDÄTETTIIN -
NELJÄ TUNTIA JOHNNY JA DEBORAH MOOREN AMPUMISESTA
WILLIAMS SAI SYYTTEEN KAAPPAUKSESTA JA MURHASTA
Täällä on aina kylmä marras- ja joulukuussa.
Olen ollut täällä nelisenkymmentä vuotta.
Tämä on sukumme maata. Rakensin tänne pienen talon.
Elettiin 80-luvun alkua. Nukuin sängyssäni.
En tiedä, paljonko kello oli, mutta reippaasti yli puolenyön.
Oveen koputettiin, ja joku aneli apua.
Luulin aluksi, että minut ryöstetään.
Se pelotti, koska täälläpäin ei ikinä tapahdu sellaista.
Kurkistimme ensin ikkunasta, ja mies seisoi tässä etuovella.
Hän sanoi: "Vaimoani ja minua ammuttiin."
Hän piteli käsiään näin. Sitä en ikinä unohda.
Näin haavan. Verta ei näkynyt, mutta epäilin sisäistä verenvuotoa.
Hän sanoi: "Tiedän tekijät. He veivät autoni ja lapseni."
Kysyin: "Missä vaimosi on?" Hän sanoi: "Tässä lähellä."
Olemme noin 400 metrin päässä kotoani.
Se sattui tässä tien sivussa.
Hän nousi autoon ja tuli tänne.
Sitten näimme maassa makaavan naisen.
Hän makasi tässä.
Tässä sivussa. Jalat tuonnepäin ja pää tännepäin. Hän ei liikkunut.
En nähnyt paljon verta.
Mies nousi autosta ja katseli vaimoaan -
kenties olettaen, ettei vaimollakaan ole hätää.
Poliisi oli ennättänyt paikalle.
Mies vietiin ambulanssilla pois.
Myöhemmin kuulin, että vaimo kuoli.
Tässä on kuva Debbiestä.
Hän ei pitänyt siitä, että otin kuvan, mutta hyväksyi sen lopulta.
Tässä kuva hänestä ja Cuddlesista.
Cuddles oli chihuahua.
Pikkuinen koira.
Cuddles ja Debbie nukkumassa.
Tällaisia kuvia riittää.
Olen Johnny Moore.
Debbie oli ensirakkauteni.
Hän oli vaimoni ja uskottu ystäväni.
Olisimme olleet 19:ää päivää myöhemmin kolmatta vuotta naimisissa, kun hän kuoli.
Tapasin Deborahin kirkossa.
Ystäväni esitteli meidät toisillemme,
ja kävimme treffeillä viikkoa tai kahta myöhemmin.
Siitä romanssi sai alkunsa.
Tapailimme ehkä 16 kuukautta ennen kuin menimme naimisiin.
Tykkäsimme olla yhdessä.
Tulimme hyvin toimeen.
Poikamme syntyi vuonna 1984.
Hyvät muistot heräävät.
Eivät huonot muistot, vaan hyvät.
Olimme vielä nuori pariskunta.
Se ei sujunut täydellisesti, mutta ihan hyvin.
Hän rakasti poikaamme, eikä pojalla ikinä ollut pulaa uusista vaatteista.
Poika oli ilomme ja ylpeytemme.
Debbie piti hänestä huolta.
Hän oli hyvä äiti.
Hyvä ystävä ja hyvä ihminen.
Ei kuulosta hääviltä, mutta kyllä se on.
Debbie kuoli 20. joulukuuta 1984.
Minulla kesti 12 vuotta -
sulattaa asia.
En ikinä toivu siitä täysin.
Se muistuttaa pahoista asioista, mutta voin nyt puhua siitä.
Raamatussa sanotaan: "Mikä on teidän elämänne? Savu te olette,
joka hetkisen näkyy ja sitten haihtuu."
JOHN S. WALKERIN LAKITOIMISTO
Olen John S. Walker ja toiminut asianajajana noin 50 vuotta.
Vuonna 1984 olin syyttäjä Panolan piirikunnassa.
Toimin syyttäjänä kaikenlaisissa tapauksissa.
Murhissa, raiskauksissa ja ryöstöissä.
Yhdessä tapauksista syytettynä oli Toby Williams.
GREENWOODIN PERHEEN KAAPPAUS ÄITI TAPETTU, KOLMIKKO OTETTU KIINNI
Oli yleisessä tiedossa, kuinka hirvittävä tapaus oli.
Toby Williams kaappasi uhrit.
Hän vei heidät maalle -
syrjäistä tietä pitkin -
ja pakotti heidät riisuutumaan.
Keskellä tietä talvella.
He itkivät ja yrittivät pysyä lämpimänä -
hyytävässä ulkoilmassa keskellä tietä.
Sitten hän halusi nähdä, kun valkoiset harrastavat seksiä.
En käytä tällaista kieltä,
mutta hän sanoi, että haluaa nähdä valkoisten nussivan.
TOBY WILLIAMS VANGITTIIN -
DEBORAH MOOREN MURHASTA
HÄNET TUOMITTIIN KUOLEMAAN 27. SYYSKUUTA 1985
Odotin sitä tuomiota.
Hänkin taisi odottaa.
Muistan, miten herra Williams mutisi itsekseen:
"Hoitaisivat homman nopeasti."
WILLIAMSILLE MYRKKYRUISKE
"ELÄMÄNI ON OHI"
"KUOLISINPA JO OIKEUSSALISSA."
Williamsin törkeä käytös on asia, jota yhteiskunta ei voi suodattaa.
Oveeni koputettiin, ja kasvoilleni työnnettiin pistooli.
Se kesti tunnista toiseen.
Toby sanoi, että lähdemme reissuun.
Debbie piteli Georgea ja minä Debbietä.
Emme puhuneet, vaan katsoimme toisiamme. Debbie oli peloissaan.
Hän piteli poikaamme Georgea.
Tiesin, ettei siinä kävisi hyvin.
Debbie tiesi myös. Ei epäilystäkään.
Siinä ei kävisi hyvin.
Kun tytöt vaativat saada Georgen,
Toby oli rauhallinen.
Hän tiesi, mitä tekee.
Riisuuduimme kyllä, mutta siinä kaikki.
Olin alusvaatteisillani ja Debbie rintaliiveissä ja alushousuissa.
En kuullut laukausta.
En vieläkään muista kuulleeni laukausta. Yhtäkkiä olin maassa.
Kuulin Debbien hengityksen hiipuvan.
Katsoin häntä.
Hän oli kuollut.
Sairaalassa lääkäri tutki minut ja päätti leikkauksen olevan tarpeen.
Olin huolissani pojastani. En tiennyt, missä hän oli.
Olin teho-osastolla menossa leikkaussaliin.
Joku sanoi, että tuli puhelu.
Eräs nainen oli löytänyt lapsen kuistiltaan.
Poikani oli jo löydetty, ja sain nähdä hänet ennen...
Anteeksi.
Sain nähdä hänet ennen leikkausta.
Oloni on syyllinen, koska jäin eloon ja vaimoni ei.
Samalla olin iloinen siitä, että hän kuoli nopeasti -
eikä kärsinyt.
Onneksi hän ei kärsinyt.
Toby Williams ei voi mitenkään hyvittää -
sen yön tapahtumia.
Elämää ei voi korvata.
Mikä on nykyään mielipiteesi Toby Williamsista?
En halua puhua Toby Williamsista.
Senkö takia, ettet halua hänen enää vaikuttavan sinuun?
En halua puhua Toby Williamsista.
HAUTAJAISET
BLACK & CLARKIN HAUTAUSTOIMISTO
Ihmisiä ei voi niin vain tuomita menneen perusteella.
Nykyiset tappajat eivät olleet tällaisia silloin.
Vapahdus on vaihtoehto.
Nimeni on Thomas Wattley.
Olen tuntenut Toby Williamsin kymmenen vuotta.
Olen pappi George Beto Unitin vankilassa Texasin Tennessee Colonyssa.
Vankilaan joutuessaan hän oli roisto.
Hän tappeli ja käytti huumeita.
Varasti, valehteli ja tappoi.
Hän käyttäytyi huonosti.
Vuonna 1992 muutoksenhakutuomioistuin päätti,
että todisteita Williamsin jälkeenjääneisyydestä -
ei esitetty oikeudenkäynnissä
Kuolemantuomio kumottiin, ja hänet tuomittiin elinkautiseen
Muutoksenhakuoikeudenkäynnissä Williamsin asianajajat kuvailivat -
hänen vaikean lapsuutensa
suuria ongelmia koulussa
oppimisvaikeuksia
tunteita eristymisestä ja syrjinnästä
jatkuvia välikohtauksia
tunteellista tuskaa
häntä ei huolittu
hylkimisen tunnetta
tunnetraumoja
vähäinen älykkyys
ilmeinen hyperaktiivisuus
huomion puute
ÄO-testeissä 53 ja 69
Kun tapasin Tobyn, hän yritti -
määritellä itsensä ja ymmärtää, kuka oli vankilassa.
Aluksi tunneilla hän keskittyi siihen, mistä puhuimme.
Sitten hän alkoi kertoa -
lapsuudessaan kokemistaan traumoista.
En tuntenut äitiäni.
Elin elämääni siltä kantilta,
että jos oma äitini ei rakasta minua, kukaan ei rakasta.
Toby kärsii sisimmässään.
Sen kuulee hänen äänestään.
Kaikki haluavat tuntea äitinsä -
ja isänsä.
Oman itsensä haluaa tuntea.
Olen aina ollut rakastettu,
mutta ilman rakkautta elämä on varmasti vaikeaa.
Ei ole omanarvontunnetta -
eikä itsetuntoa.
Rakastettuna arvo yksilönä kasvaa.
Kymmenenvuotiaana sain ystävän yhteisöstäni.
Yhdessä ajoimme pyörillä -
ja välillä varastimme pyöriä.
Hänen perheessään oli eräs mies, oli se sitten veli tai eno,
jota päätin pitää isähahmona tai isoveljenä.
Kävimme Dallasin viemärikaivossa pyytämässä rapuja.
Yhtäkkiä hän katsoi minua himoissaan,
mikä johti siihen, että hän raiskasi minut.
Halusin huutaa apua. Halusin, että minut pelastetaan,
mutta päätin myöhemmin, etten halunnut kenenkään tulevan hätiin,
koska pelastaja olisi saattanut pitää minua pilkkanaan.
Joten makasin siinä vain ja toivoin, että se on pian ohi.
Sen jälkeen hän nousi seisomaan, veti housut jalkaansa -
ja sanoi: "Älä kerro kenellekään."
Ajattelin, että nyt voin vetää housut takaisin jalkaan,
ja poistuin viemäristä.
En ikinä kertonut kenellekään siitä, että palasin sieltä -
isoäitini luo ja hävitin spermalla tahritut alushousuni.
Viattomuuteni oli sitä myöten mennyttä.
"En ikinä kertonut kenellekään."
Kuinka voi loukkaantua ja olla kertomatta siitä?
Kuinka?
Hän on huutanut apua koko elämänsä.
On vaikea päätellä,
että se sai hänet murhaamaan.
Hän on kuitenkin kokenut asioita,
jotka vaikeuttivat hänen elämäänsä ja johdattivat sille tielle.
TOBY WILLIAMS - LAPSUUS
Toby on sympatiansa ansainnut.
Hän syyllistyi kamalaan rikokseen. Sitä ei saa unohtaa.
Kun tekee jotain väärin, saa rangaistuksen,
mutta on myös annettava anteeksi.
On rukoiltava, että ajan myötä Toby ottaa tästä opikseen -
ja muuttaa tapansa. Siitä tässä on kyse.
TOBY WILLIAMSILLA ON OLLUT OIKEUS EHDONALAISEEN VAPAUTEEN JOULUKUUSTA 2004
Kalastan aina kun voin.
Kalastan täällä takapihalla ja veneelläni.
Käyn paikallisilla kalastuslaitureilla.
Vangittuna on häkissä -
eikä voi nauttia näistä elämän pienistä iloista.
Kun sitä kestää 20 vuotta, siinä jää paljosta paitsi.
Toby Williams oli ensimmäinen sellikaverini -
noin ensimmäiset kahdeksan kuukautta.
Olimme sellissä ympäri vuorokauden joka viikonpäivä.
Siellä ei ollut oikein muuta tekemistä kuin tutustua ainoaan toiseen tyyppiin.
Olen ollut Tobyn ystävä siitä lähtien.
Muut pitävät Tobya sairaana hirviönä -
ja uskovat, että oli kenen seurassa tahansa -
hän pyrkisi vahingoittamaan, käyttämään hyväksi ja ryöväämään heidät -
tai vaikka mitä muuta pahaa. Toby ei ole sellainen.
En tiedä,
onko vuodessa yhtäkään päivää,
jolloin hän ei kadu aiheuttamaansa vahinkoa.
Kuolemaantuomittuna lopulta tajuaa, että jokin meni pieleen.
Toby päätti oikaista elämänsä ja teki niin.
Hän alkoi lukea -
ja kuunnella muiden mielipiteitä asioista.
Hänellä ei ole rikkeitä. Hän osallistuu kaikkeen ja on aina apuna.
Hän ei yritä viedä, vaan antaa.
Riistämänsä takia.
Toby on vanha mies.
Vankilassa viettämänsä ajan myötä -
hän on hyvittänyt tekonsa. Uskon niin.
Hän ei ole tehnyt mitään, joka estäisi ehdonalaisen vapauden,
joten miksei hän ole ehdonalaisena?
Vankilassa se on kuolemantuomio.
Hän on elossa, mutta se on silti kuolemantuomio.
Milloin saa riittää?
Ajattelutapani on muuttunut paljon.
Olen onnellinen.
Olen ollut uusissa naimisissa lähes 13 vuotta.
Tässä hyppäsin Välimereen.
-Se oli kivaa. -Vesi oli muka kylmää.
Niin oli, mutta hyppäsimme silti.
Vaimoni on Belinda.
Hän on kokenut paljon kauttani.
Yritämme nauttia asioista -
ja matkustaa, kun vain pystymme.
Huomista ei voi taata.
Kaipaus jatkuu aina.
Aika toki auttaa.
Belinda ymmärtää, että Debbie on osa elämääni.
Uskon, että kuolemaantuomitulla on oikeus hakea muutosta.
Se on minusta reilua.
Mutta jos hän syyllistyy rikokseen, siitä on maksettava.
Nimittäin sen takia kuolleet, kuten Debbie,
eivät voi hakea muutosta eivätkä saa toista tilaisuutta.
Se riistetään heiltä hetkessä.
Olen onnekas, että siskoni ja äitini -
auttoivat Georgen kanssa.
Mutta hänellä ei ollut äitiä.
Debbie ei nähnyt hänen kävelevän,
valmistuvan koulusta ja menevän naimisiin.
Ajattelen yhä, miten Debbie ei näe,
kuinka Georgelle kävi.
George jäi siitä paitsi. Ja Debbie. Me kaikki jäimme.
GEORGE MOORE ON NYKYÄÄN 35-VUOTIAS JA EDELLEEN LÄHEINEN ISÄNSÄ KANSSA
HÄN KIELTÄYTYI ESIINTYMÄSTÄ DOKUMENTISSA
PAKOLLISEN 90 PÄIVÄN TAUON JÄLKEEN TEXASIN RIKOSOIKEUDELLINEN OSASTO -
SALLI TOISEN HAASTATTELUN TOBY WILLIAMSIN KANSSA
Ennen rukoilin kuolemaa.
Rukoilin Jumalaa riistämään henkeni.
Se on nyt muuttunut.
Kiitos Jumalan, se on muuttunut.
Olen hyväksynyt Kristuksen ja näen asiat eri näkökulmasta,
koska osaan nyt arvostaa elämää.
Debbie oli vaimoni ja uskottu ystäväni.
Toby Williams ei voi mitenkään hyvittää -
sen yön tapahtumia.
Elämää ei voi korvata.
Haluan pyytää herra Johnnya perheineen antamaan minulle anteeksi sen,
miten vaikutin heidän elämäänsä. Siihen ei ollut oikeutta.
Ymmärrän ja myönnän tehneeni jotakin hirvittävää.
Peruisin tekoni jos voisin.
Rukoilen usein herra Mooren tähden.
Kuten myös hänen perheensä.
Hänelle elämän jatkaminen on varmasti ollut vaikeaa.
Yritän hyvittää tekoni.
Olen kirjoittanut kirjan nimeltä A Date with Death: Redemption.
Se kertoo muutoksestani.
Haluan käyttää kirjasta saadun tuoton -
perustaakseni säätiön Debbie Gail Mooren nimeen -
ja auttaakseni ihmisiä, jotka ovat kärsineet -
vastaavista rikoksista.
Toby Williams pakotti heidät riisuutumaan.
Keskellä tietä talvella.
Hän sanoi, että haluaa nähdä valkoisten nussivan.
-Onko se totta? -Ei.
-Mutta halusitko heidän riisuutuvan? -Kyllä.
Mikset maininnut siitä meille?
Se unohtui, mutta voin puhua siitä.
Halusin heidät riviin.
Tarkoituksena oli saada heidät riviin ja ampua kaikki kerralla.
Halusin pois mahdollisimman pian -
herättämättä liikaa huomiota.
TOBY WILLIAMS ON ISTUNUT 34 VUOTTA DEBORAH MOOREN MURHASTA
HÄNEN EHDONALAINEN VAPAUTENSA ON EVÄTTY VIISI KERTAA VUODESTA 2004
Olisi sydäntä särkevää jäädä tähän vankilaan.
Odotan innolla vapautuvani vielä joskus.
Mitä uskoisit Johnny Mooren miettivän vapautumisestasi?
Tuota en ole ikinä tullut ajatelleeksi.
En osaa vastata.
Hän olisi varmasti vihainen, jos vapautuisin.
Tekstitys: Jussi Luntiala