Jag ber ofta för mr Moore.
Jag ber för hans familj med.
Jag inser att jag gjorde nåt ohyggligt.
SEDAN ÅTERINFÖRANDET AV DÖDSSTRAFFET I USA 1976
HAR MER ÄN 8 000 MÄNNISKOR DÖMTS TILL DÖDEN FÖR MORD
DET HÄR ÄR BERÄTTELSEN OM INTERN #00631555
Jag sjönk ner i ett hav av synd.
Livet var slut för mig.
Jag ville göra slut på mitt liv.
Frågan dök alltid upp i mitt huvud:
"Varför är jag här?
Varför är jag här? Varför existerar jag ens?
Varför existerar jag ens?"
Jag heter Toby Lynn Williams. Jag åtalades för överlagt mord och dömdes till döden.
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Detta är en sann berättelse.
Jag börjar så.
Jag ville göra uppror, ställa till med kaos.
Jag såg på honom: "Låt se vem som dödar vem, va?"
Jag gjorde mitt val.
Jag tog hans liv.
Det var nåt jag aldrig hade för avsikt att göra,
eller hade önskat att göra.
Jag visste att jag skulle stiga ur bilen och mörda de två männen.
När han låg på knä framför mig minns jag bara att jag tryckte på avtryckaren.
Jag hade dödat dem båda.
Jag högg ihjäl dem.
DEN 20:E DECEMBER 1984
BEGICK TOBY WILLAMS DÅDET ATT RÅNA, RÖVA BORT OCH SKJUTA JOHNNY OCH DEBORAH MOORE
När man är ung är man inte så smart.
Och man gör saker som inte är så smarta.
Ska vi dömas för dem resten av livet?
Eller ska vi ges en möjlighet att bevisa:
"Vi lärde nåt av det, vi växte tack vare det."
Trettiosex år.
Det är en orimligt lång tid.
Vad är nog när det gäller bestraffning?
BETO-FÄNGELSET, TEXAS
Jag hade bott mest i Shreveport, Louisiana.
Jag tror att det hade varit annorlunda om jag hade haft kärleksfulla föräldrar.
När jag var sju år gammal upptäckte jag
att kvinnan som jag kallat mamma var min mormor.
När jag var sex veckor gammal
bestämde sig min mor att ge bort mig till en familj som skulle adoptera mig.
Min mormors svar var:
"Vill ni inte ha honom så tar jag honom. Jag uppfostrar honom."
Min pappa var...
Han fanns inte där.
Han åkte i fängelse för mord,
och vi kom aldrig nära varandra.
När min far släpptes kom han till Louisiana,
och jag var överlycklig.
Jag var så glad för att få träffa honom.
Sen, när jag bodde tillsammans med honom
blev det alltid slagsmål mellan mig och mina styvbröder,
och de var på mig hela tiden.
Det var alltid våldsamt oss emellan.
Jag var nio år första gången jag rymde hemifrån.
Jag levde på gatan, jag sov på gatan.
Min kriminalitet handlade egentligen bara om att överleva.
Jag stal och rånade.
Jag gick in i nån affär och snodde saker där för jag var hungrig.
Jag började dricka och knarka. Jag började med marijuana när jag var 10-11.
När jag var 15 handlade det om väpnat rån, med mordförsök.
Jag rånade ett ställe.
Jag försökte få tag på pengar
för att köpa mer alkohol och marijuana.
Jag dömdes till livstids ungdomsvård.
Jag hamnade på en anstalt i Louisiana för pojkar.
TOBY WILLIAMS SLÄPPTES FRÅN ANSTALTEN
PRECIS INNAN SIN 20:E FÖDELSEDAG
När jag blev fri kändes det som om livet hade gått mig förbi.
Så för att komma ifatt livet
behövde jag hitta nån sorts rån, nån sorts kupp,
nån sorts brott där jag kunde tjäna pengar.
På bekostnad av nån annan.
Det var min inställning då.
Johnny Moore var en man som jag jobbade åt då.
Han och hans pappa hyrde ut husbilar,
och de behövde hjälp.
Jag jobbade åt dem i cirka en vecka.
En kväll hörde jag två unga män prata om
att de hade fått sparken av mr Moores pappa,
och jag såg det som ett tillfälle att råna mr Moore.
Jag tänkte att polisen skulle tro att de var skyldiga
för att de hade motiv till att begå brottet,
eftersom de hade fått sparken av mr Moore.
Problemet var att mr Moore kände mig.
Lösningen på det var att mr Moore måste elimineras.
Jag behövde mörda honom så att han inte identifierade mig i rätten.
Mr Moore hade en bebis.
Jag ville ha nån där som såg till att inget hände med barnet.
När jag var på väg mot huset
såg jag Wilma och Victoria gå åt mitt håll.
Wilma och Victoria var två unga kvinnor som bodde i området.
Jag sa att vi borde nog kunna få ut åtminstone 500 000 dollar
från det här rånet,
och de gick med på det.
Sen gick vi till Moores hus.
Jag knackade på.
Han öppnar och jag drar fram min 357:a.
Jag bad honom gå tillbaka in i huset, och det gjorde han.
Vi kom in i ett rum där hans fru och son låg på sängen.
Sen började vi flytta ut ägodelar från hans hus till en bil.
Tjejerna vaktade paret Moore och deras bebis.
Sen riktade jag vapnet mot honom
och sa att vi skulle sticka iväg.
Vi hoppade in i bilen och körde till Texas
för att lura polisen, och för att få dem att tro
att nån i Texas hade begått brottet,
och inte nån från Louisiana.
När vi kom till Texas tog jag ut mr och mrs Moore ur bilen.
Jag brydde mig inte om mitt eget liv.
Jag försökte få mod genom att inte bry mig om mitt eget liv,
så att jag kunde göra det här,
som jag aldrig gjort förut.
Och när jag väl fick mod nog...
Då tog jag vapnet och sköt.
Mrs Moore hade ryggen mot mig.
Skottet gick igenom henne och träffade honom.
Omedelbart efter att jag skjutit dem
ville jag skjuta mr Moore för att veta att han var död, men Victoria kom fram
och sa att han skulle dö ändå, så vi borde bara låta honom vara.
Vi hoppade in i bilen med bebisen.
Jag lät kropparna ligga kvar.
TOBY WILLIAMS GREPS
FYRA TIMMAR EFTER ATT HA SKJUTIT JOHNNY OCH DEBORAH MOORE
WILLIAMS ÅTALADES FÖR KIDNAPPNING OCH ÖVERLAGT MORD
November och december är alltid kalla här.
Jag har varit här i lite mer än 40 år.
Det är familjemark.
Så jag byggde mig ett litet hus här.
En gång på 80-talet låg jag i min säng och sov.
Jag vet inte när på morgonen det var,
men det var efter midnatt, det vet jag.
Det knackade på dörren och nån bad om hjälp.
Det första jag tänkte var att nån skulle råna mig.
Det var en hemsk känsla.
Såna saker brukar inte hända här.
Vi tittade ut genom fönstret först och han stod precis här vid ytterdörren.
Han sa: "Min fru är skjuten. De sköt mig och sen min fru."
Han höll båda händerna här.
Det glömmer jag aldrig.
Man kunde se hålet.
Man såg inget blod men jag antog att han blödde invärtes.
Han sa: "Jag vet vem som gjorde det.
De tog min bil, och de tog min bebis."
Jag sa: "Var är din fru?"
Han sa: "En bit bort längs vägen."
Vi är ungefär 400 meter från mitt hus.
Här hände alltihop, på den här sidan av vägen.
Han hoppade in där bak i bilen och vi åkte hit.
Då såg vi kvinnan ligga på marken.
Där låg hon.
Lite grann på sidan.
Fötterna låg där, huvudet ditåt. Hon bara låg där utan att röra sig.
Jag såg inte så mycket blod.
Mannen steg ut ur bilen.
Han såg på sin fru.
Han trodde väl att hon skulle klara sig, tror jag.
Just då anlände polisen.
De tog honom i en ambulans och körde iväg.
Senare hörde jag att hon var död.
Här är ett foto på Debbie.
Hon gillade inte att jag tog det fotot.
Men hon kom över det.
Här är en bild på henne och Cuddles.
Cuddles var en teacup-chihuahua.
Pytteliten.
Cuddles och Debbie som sover.
Ett återkommande tema.
Jag heter Johnny Moore.
Debbie var min första kärlek.
Hon var min fru,
min vän,
min förtrogna.
Det var...
...19 dagar kvar tills vi hade varit gifta i tre år, kvällen hon dog.
Jag träffade Deborah i kyrkan.
En vän presenterade oss för varandra,
och vi gick ut en eller två veckor senare.
Romansen växte ut ur det.
Vi dejtade i mellan ett år och 16 månader, innan vi gifte oss.
Vi gillade att göra saker ihop.
Vi kom bra överens.
Vår son föddes 1984.
Fotona här får en att minnas bra saker.
Istället för dåliga minnen tar de här fram bra minnen.
Ni vet...
Vi var ju fortfarande ett ungt par,
och det är inte alltid enkelt,
men vi klarade det.
Hon avgudade vår son,
och han fick på sig rena kläder varje dag.
Han var hennes stolthet och glädje.
Hennes liv bestod av att ta hand om honom.
Hon var en god mor.
Hon var en god vän. Hon var en god människa.
Det låter inte som så mycket, va? Men det var det.
Debbie dog den 20:e december 1984.
Det tog mig 12 år...
...att komma dit där jag orkade med det.
Har jag kommit över det? Inte 100%. Det gör jag aldrig.
Ja, det tar fram dåliga saker,
men nu kan jag prata om det.
Ja, bibeln säger: "Vad är ert liv? Det är en rök,
som syns en liten stund och sedan försvinner."
ADVOKATKONTOR, JOHN S. WALKER
Jag heter John S. Walker.
Jag har sysslat med juridik i cirka 50 år.
Jag var åklagare i Panola County 1984.
Jag hade hand om alla sorters fall.
Mord, våldtäkt, rån. Fanns det så hade jag hand om det.
Ett fall var staten mot Toby Williams.
GRENNWOODFAMILJ KIDNAPPAD, MOR DÖDAD, TRIO GRIPEN
De hemska detaljerna angående det här fallet var allmänt kända.
Toby Williams kidnappade sina offer.
Han tog med dem ut på landet,
ut på den här ensliga vägen.
Han tvingade dem att klä av sig.
Mitt på vägen, mitt i vintern.
De grät och försökte värma upp sig...
...i den kalla luften...
...mitt på vägen.
Sen kom han på att han ville se två vita ha sex.
Jag använder inte sånt språk, men...
...han sa: "Jag vill se vita knulla."
TOBY WILLIAMS DÖMDES FÖR ÖVERLAGT MORD
FÖR MORDET PÅ DEBORAH MOORE
HAN DÖMDES TILL DÖDEN DEN 27:E SEPTEMBER 1985
Jag hade verkligen förväntat mig att domen skulle bli som den blev.
Han väntade sig nog det med.
Mr Williams pratade med sig själv.
"Jag vill att de får det överstökat snabbt."
WILLIAMS SKA AVRÄTTAS MED INJEKTION
"Jag vet att mitt liv är slut."
"Jag dör hellre här i rättssalen."
Jag anser att mr Williams skandalösa uppförande
inte bör tolereras av samhället.
Nån knackar på dörren och jag möts av en 357:a rakt upp i ansiktet.
VÄLKOMMEN
Det höll på i flera timmar.
Toby sa att vi skulle köra en sväng.
Debbie höll George.
Och...jag höll henne.
Vi kunde inte prata, vi bara utbytte blickar.
Det är väl det bästa sättet att förklara det. Och hon var rädd.
Hon höll vår son George tätt inpå sig själv.
Jag visste innerst inne att det här inte var bra.
Det visste Debbie med.
Jag är övertygad om det.
Det här skulle inte sluta bra.
När flickorna ville att vi skulle ge dem George...
Toby var lugn...
...och samlad, han visste vad han höll på med.
Vi klädde av oss, med det var allt de...
Det kändes som slutet.
Jag hade bara kalsonger på.
Hon hade bh och trosor på.
Jag hörde aldrig skottet.
Inte ens nu minns jag skottet.
Sen ligger jag på marken.
Jag hör Debbies andning bli svagare.
Jag tittar mot henne och jag...
Jag visste att hon var borta.
När jag kom till sjukhuset undersökte läkaren mig.
De ansåg att jag behövde opereras direkt.
Jag var mer oroad för min son.
Jag visste inte var han var.
Jag minns att jag var på akuten.
Sen åkte jag därifrån, till operationssalen.
Nån berättade att de hade fått ett samtal
från en kvinna som hittat en bebis på sin veranda.
De hade redan hittat min son.
Jag fick träffa honom innan...
Ursäkta mig.
Jag fick träffa honom innan operationen.
Ja, jag kände skuld för att jag levde, men inte hon.
Men jag kände också glädje över att hon dog snabbt.
Hon behövde inte lida.
Jag är glad för att hon inte behövde lida.
Det finns inget sätt som Toby Williams nånsin kan betala...
...för det som hände den kvällen.
Man kan inte återskapa någons liv.
Hur känner du inför Toby Williams dag?
Jag vill inte prata om Toby Williams.
Är det för att han aldrig ska ha inflytande på dig igen?
Jag vill inte prata om Toby Williams.
BEGRAVNING
BLACK & CLARK BEGRAVNINGSBYRÅ
Man kan inte automatiskt döma folk efter deras förflutna.
De som är mördare är inte samma män som de var då.
Det finns en möjlighet till botgörelse.
Jag heter Thomas Wattley.
Jag har känt Toby Williams i tio år.
Jag leder prästämbetet på George Beto-fängelset,
i Tennessee Colony, Texas.
När han kom till fängelset var han en ligist.
Han slogs. Han tog alla sorters droger.
Alltså...
Han stal, han ljög, han dödade.
Han gjorde bara dåliga saker.
1992 KOM APPELLATIONSDOMSTOLEN FRAM TILL
ATT BEVIS SOM KUNDE INDIKERA ATT WILLIAMS VAR FÖRSTÅNDSHANDIKAPPAD
HADE EXKLUDERATS VID HANS RÄTTEGÅNG
HANS DÖDSDOM ANNULLERADES OCH HAN DÖMDES TILL LIVSTIDS FÄNGELSE
BLACK & CLARK BEGRAVNINGSBYRÅ
I WILLIAMS ÖVERKLAGAN
BESKREV HANS JURIDISKA OMBUD I DETALJ HANS SVÅRA BARNDOM
"allvarliga problem i skolan"
"inlärningssvårigheter"
"känslor av isolering och ogillande"
"konstant omvälvning"
"känslomässig smärta"
"ingen ville veta av honom"
"känslor av att stötas bort"
"emotionellt trauma"
"låg intelligens"
"tydlig hyperaktivitet"
"uppmärksamhetssvårighet"
"53 och 69 på IQ-test"
När jag träffade Toby höll han på att försöka hitta sig själv,
att förstå vem han var i fängelset.
Inledningsvis i gruppen tog han bara in allt som vi pratade om.
Sen började han dela med sig...
...om de trauman som han upplevt tidigt i sitt liv.
Jag kände inte min mamma.
Jag har gjort min resa genom livet och känt ungefär så.
Om din mamma inte älskar dig kommer ingen att älska dig.
Toby lider på insidan.
GE DINA BESVÄR TILL HERREN
Man hör det på hans röst.
Alla vill känna sin mamma.
Alla vill känna sin pappa.
Vi vill veta vem vi är.
Jag har alltid varit älskad,
men utan kärlek är nog livet hårt.
Man har ingen känsla av egenvärde.
Ingen självkänsla.
Att vara älskad innebär att ditt värde som individ utvecklas.
När jag var tio blev jag vän med en ung kille
där hemma.
Vi drog runt, vi cyklade,
och ibland stal vi cyklar.
Jag hade träffat en person i hans familj, hans bror eller farbror.
Jag såg upp till honom som en fadersfigur eller storebror.
Sen stack vi ut till ett dräneringsdike i Dallas för att fiska kräftor.
Sen ser jag honom titta ner på mig
med lust, och vid det tillfället...
...våldtog han mig.
Jag ville skrika på hjälp,
jag ville att nån skulle rädda mig.
Sen bestämde jag att jag inte ville att nån skulle rädda mig,
för ju mer jag tänkte på det
trodde jag att nån kanske skulle rädda mig och sen göra narr av mig.
Så jag bara låg kvar och hoppades att det skulle vara över snabbt.
Sen ställde han sig upp
och drog upp sina byxor.
Han sa: "Säg inget till nån."
Jag trodde då att jag fick stå upp. Det gjorde jag, och drog upp byxorna.
Jag tog mig bort från dräneringsdiket.
Jag berättade aldrig för nån...
...om hur jag tog mig därifrån
till baksidan på huset där jag och mormor bodde.
Jag kastade de spermafläckade kalsongerna,
och jag låste in den snälla pojken i min själs fängelsehåla.
"Jag berättade aldrig...
Jag berättade aldrig för nån."
Hur kan man såras...
...och inte berätta för nån?
Hur?
Han har ropat på hjälp hela sitt liv.
Det är svårt att tänka sig
att det var det som fick honom att begå mord.
Men vi vet att en serie händelser i hans liv
gjorde att livet blev hårdare och svårare och ledde in honom på den stigen.
TOBY WILLIAMS - BARNDOM
Toby förtjänar sympati.
Han begick ett hemskt brott.
Vi får inte glömma det.
Om om man gör fel, ja, då blir man bestraffad.
Men samtidigt måste man vara förlåtande.
Vi måste be att Toby med tidens gång lär sig av detta,
och ändrar sitt sätt att leva.
Det är vad det handlar om.
TOBY WILLIAMS HAR KUNNAT ANSÖKA OM VILLKORLIG FRIGIVNING SEN DECEMBER 2004
Jag fiskar så ofta jag kan.
Jag fiskar här på bakgården.
Jag fiskar på min båt.
Jag går till den lokala fiskepiren.
Att vara fängslad, då sitter man i en bur.
Då får man inte njuta av de här enkla nöjena.
Att inte få göra det på 20 år...
...det saknar man kolossalt.
Toby Williams var min första cellkompis
när jag satt inne, de första åtta månaderna.
Vi var inlåsta i cellen dygnet runt, sju dagar i veckan.
Man har inte mycket att göra förutom att lära känna de man sitter inne med,
vilket är en person.
Och Toby och jag har varit vänner sen dess.
Folk tror att Toby är ett hemskt monster.
De tror att om han fanns bland folk
så skulle han planera hur han skulle kunna göra dem illa,
utnyttja dem och ta deras egendom.
En massa dåliga saker.
Toby är inte alls sån.
Det finns inte...
...en enda dag, månad eller år då det inte tynger honom,
allt det onda som han gjorde.
Ensam i en dödscell, dag in och dag ut,
då inser man att nåt gick fel.
Toby valde vägen att försöka bättra sig själv, och han har lyckats.
Han har utbildat sig.
Han har börjat lyssna på folks åsikter om saker.
Hans uppförande är perfekt.
Han deltar i alla aktiviteter.
Om man behöver nåt ställer han upp.
Han vill inte ta, han vill ge.
På grund av vad han tog.
Toby är gammal nu.
Jag anser att tiden han tillbringat där inne har sonat det han gjorde.
Det gör jag verkligen.
Han har inte gjort nåt som hindrar en villkorlig frigivning.
Varför får han inte det?
Att sitta inne konstant är ett dödsstraff.
Ett dödsstraff där man lever, men ändå ett dödsstraff.
Återigen, hur mycket är nog?
Min syn på livet har ändrats.
Jag är glad för vad jag gör.
Jag är gift igen sen nästan 13 år.
Här är det, när jag hoppade i Medelhavet.
-Det var kul. -Ja, och kallt.
Det var det, men vi kom i ändå.
Min fru heter Belinda.
Hon har gått igenom mycket av det jag gått igenom.
Vi försöker njuta av olika saker.
Vi hittar på saker, och vi reser när vi kan.
Man vet aldrig om morgondagen kommer.
Men, ni vet...
Man slutar aldrig att sakna.
Det blir bättre med åren.
Belinda förstår att Debbie är en del av mitt liv, och därifrån går allt vidare.
Jag anser inte att den som sitter... att den som som får dödsstraffet
ska kunna överklaga.
Jag anser att...det är rättvist.
Om de begår brottet så måste de betala priset.
För de som dör, som Debbie,
de får ingen chans att överklaga,
de får inte en andra chans.
Allt tas ifrån dem på ett ögonblick.
Jag hade tur som hade min syster och min mor
som hjälpte mig med George.
Men han saknade att inte ha en mor.
Hon fick inte se honom lära sig gå.
Börja skolan, ta examen, gifta sig.
Jag tänker på det än idag,
att hon inte får se hur hans liv blev.
Han fick inte vara med om det. Inte hon heller, eller vi andra.
GEORGE MOORE ÄR NU 35 OCH STÅR FORTFARANDE SIN FAR NÄRA
HAN VILLE INTE VARA MED I DEN HÄR DOKUMENTÄRFILMEN
EFTER EN OBLIGATORISK 90-DAGARSPAUS TOG BROTTSMYNDIGHETEN I TEXAS
BESLUTET ATT TILLÅTA EN ANDRA INTERVJU MED TOBY WILLIAMS
Jag bad ofta om att dö.
Jag bad ofta till Gud att han skulle ta mitt liv.
Det har förändrats nu.
Pris ske Gud, det har förändrats nu.
Jag har accepterat Kristus,
och jag har ser saker annorlunda,
för nu uppskattar jag livet.
Debbie var min fru,
min vän, min förtrogna.
Det finns inget sätt som Toby Williams nånsin kan betala....
...för det som hände den kvällen.
Man kan inte återskapa någons liv.
Jag vill först och främst be mr Johnny och hans familj att förlåta mig
för att ha blandat mig i deras liv, för det hade jag inte nån rätt att göra.
Jag inser och erkänner att jag gjorde nåt avskyvärt.
Kunde jag göra det ogjort skulle jag det.
Jag ber ofta för mr Moore.
Jag ber för hans familj med.
Jag inser att det måste ha varit svårt för honom att bygga upp sitt liv igen.
Jag ska försöka gottgöra det.
Jag har skrivit en bok som heter A Date With Death: Redemption.
Den berättar om min förändring.
Jag vill ta intäkterna från boken
för att starta en ideell organisation i Debbie Gail Moores namn,
med avsikten att nå de som har fått utstå
den typen av brott som jag begick emot henne.
Toby Williams tvingade dem att klä av sig.
Mitt på vägen, mitt i vintern.
Han sa: "Jag vill se vita knulla."
Stämmer det?
Nej, sir.
Men du ville ha dem nakna?
Ja, sir.
Varför sa du inget om det till oss?
Jo...jag bara glömde bort det.
Men jag har inget emot att prata om det.
Syftet var att få dem i en rät linje.
En rät linje var syftet.
En rät linje för ett skott.
Jag ville komma därifrån så fort som möjligt,
utan att dra uppmärksamhet till vad som pågick.
TOBY WILLIAMS HAR AVTJÄNAT 34 ÅR FÖR MORDET PÅ DEBORAH MOORE
HAN HAR NEKATS VILLKORLIG FRIGIVNING FEM GÅNGER SEN 2004
Det skulle krossa mitt hjärta att få sitta kvar här i fängelset.
Jag ser fram emot att gå härifrån en dag.
Hur tror du Johnny Moore skulle känna sig om du släpptes?
Oj, det har jag aldrig tänkt på.
Det är nåt jag aldrig har tänkt på.
Jag vet inte hur jag ska svara på det.
Jo...
Jag tror nog att han skulle bli arg om jag släpps ut ur fängelset.
Undertexter: Mats Nilsson