- Ahoj, Olivie. - Měj se.
Ahoj. Ty chodíš běhat?
- Pomáhá mi to přemýšlet. - Občas je fajn vypnout.
Chceš si zaběhat spolu? Jen si zavážu boty.
Spí tu Coleovy kamarádky často?
Kamarádky?
Občas. Snaží se to držet v tajnosti.
Proč?
Protože by ho táta zabil.
Jasně.
To chápu. Zajímalo by mě, proč je takový…
Kluk?
Taky jsi kluk.
A tyhle věci neděláš.
Jemu vždycky prošlo to, co jiným ne.
Hlavně u holek. Dřív takový nebýval.
Přivstali jste si.
Vy taky.
Povinnosti.
Býval nejlepším rozehrávačem v okrese.
Ale loni si zranil nohu.
Už nemůže hrát.
Cole tím žil.
Změnilo ho to.
Nejdřív se rozběhám. Neva?
MŮJ ŽIVOT S WALTEROVIC KLUKY
Dobré ráno, Benny.
- Ještě není sedm! - Co děláš?
Čekám na koupelnu.
- Je tam Cole. - Já vím. A pak jdu já.
- Vidíš? - Máte rozvrh na sprchování?
Jo, ale jenom na ráno.
Školní rána jsou tu dost hektická.
Isaac by tam krášlením strávil několik hodin.
- Nemůžete mě pustit? - Neviděli jste moji koženou bundu?
- Je ve skříni. - Na ramínku?
Proč?
Ne! Moje věž!
- Máš hadry všude. Hledal jsem skejt. - To nic.
Příště mi udělej laskavost.
- Přestaň. - Hleď si svýho.
- Vyhodím ti to. - Jordane, přestaň.
Tak já ti vyhodím skejt.
Kluci.
Lee! Kluci!
Kluci! Taky se potřebuju vysprchovat.
- Promiň. - Můžeš jít dolů.
Tam nikdo nebude.
Díky.
Cože?
To ne!
Jsi v pohodě, Jackie?
Můžeš zavolat Katherine?
To asi nepůjde.
Proč?
Vsadili jsme se, že bys radši nešla do školy,
než aby ses ukázala s odbarvenými vlasy.
Dostali jsme tě!
- To není vtipný. - To se nám povedlo, ne?
Táhni!
Máš dneska hodně prohlídek?
Pár jich mám.
Napíšeš mi, až skončí ta první?
- Jasně. Měj se. - Ty taky.
Miluju tě.
- Dobré ráno. - Ahoj.
- Čau mami.
Koupila jsem ti kafe.
Super.
Díky.
Jsi v pohodě?
Co se děje?
Ta svatba.
Hayleyiny rodiče ji nezaplatí. Prý jsme moc mladí.
Prý máme počkat tři roky.
Bylo by to fakt tak těžké?
Mami.
- Myslíš… - Zlato.
Moc rádi bychom vám pomohli, ale tolik peněz nemáme.
Rozhodně ne teď.
Ale víš co?
Podívám se na to.
Něco vymyslíme.
Díky, mami.
5
Jsi v pohodě?
Buď v klidu. Mám za tři.
A jenom proto, že po mně bez přestání dupe trenér.
To ty už řešit nemusíš, co?
Ne. Nemusím.
Promiň. Nechtěl jsem se tě…
To nic.
To se mi povedlo.
Ahoj, Jackie.
Ahoj.
To je tvá skříňka?
Jo.
Moje je tamhle.
Tak kdybys…
Co čteš?
Společenstvo prstenu.
Znáš to?
Jasně. Nečetla jsem to, ale filmy znám.
Knížky jsou mnohem lepší.
- Půjčil bys mi ji? - No jasně.
Musím běžet. Pa.
Pak je taky to u Dylana,
ale nevím, jestli se ti tam chce.
- Můžeme na obě věci… - Hele…
Potřebuju něco zařídit.
Probereme to pak.
- Co? - To myslíš vážně?
Erin.
No tak. Co máš za prob…
Ty jo.
Kdo si dělá tolik poznámek?
Já.
Jo, šprti jako ty.
Nejsem šprtka.
To teda jsi.
Nejsem.
- Polib si. - Klídek. Dělám si srandu.
- Není to vtipný. - Jackie!
Ahoj.
- Dobrý den. - Ahoj.
- Odpoledne máš pauzu, viď? - Ano.
Super.
Zjistila jsem, že studentská rada hledá dobrovolníka.
Učebna 1620. Ve dvě hodiny.
Musí to odsouhlasit prezidentka.
- To bude hračka. - Díky, paní Jacobsová.
Vždyť jsem ti to slíbila.
A trenér říkal, že chceš do týmu běžců.
Říkala jsem, že to dáme. Dej vědět, jak jsi dopadla.
Cole, stav se za mnou.
- Ne, díky. Není třeba. - Neptám se tě.
Domluv si schůzku co nejdřív.
Co to mělo být?
Studentská rada a běhání?
Holka, kdy chceš spát?
Až mě přijmou na Princeton.
Co děláš?
Doprovázím tě na hodinu.
Aha.
Ahoj.
Čau.
Tak po škole, Newyorčanko?
Dámy.
Děláš si srandu? To snad není možný!
- Co? - Jak co?
- Ten idol všech holek s tebou flirtuje. - Nechápu to.
Je tu spousta hezkých kluků.
Jak si může myslet, že dostane každou?
Říkala jsem ti, že se to nedá vysvětlit ani ignorovat.
To je prostě Coleův efekt.
Nesmysl.
Když je to nesmyl, proč z něj nemůžeš spustit oči?
Můžu.
To je prostě Coleův efekt.
Klídek. Nestyď se. Všechny jsme do něj byly zakoukané.
Všechny teda ne.
Já taky ne.
Je roztomilý, ale nic víc.
Vůbec ho neznám.
Říkej si, co chceš, ale vidím to na tobě.
Musíš oznámit výsledky voleb
ohledně charitativní sbírky.
Proč?
Stejně si to rada rozhodne po svém.
To není pravda. Názory ostatních studentů bereme vážně.
A kdyby jim o to tak šlo, seděli by tu s námi.
- Souhlasíte? - Naprosto.
Dobře. Ale třeba bychom mohli letos dělat něco zajímavějšího.
- Třeba nová trička… - Ahoj, to je…
- Setkání studentské rady? - Co chceš?
Paní Jacobsová říkala, že hledáte dobrovolníky.
Aha.
No, tak to se spletla. Nehledáme.
To není pravda. Hledáme.
- Janie odešla. Smála ses její ofině. - Nevím, co měla Janie za problém.
Ale najdeme někoho jiného.
- Nepotřebujeme… - Jsem puntičkářka.
Organizovaná.
A administrativu zvládám skvěle.
Víš, kolik bys měla času,
kdyby ti někdo pomáhal?
Myslíš asistentku?
- No… - Někoho na otravnou práci?
Přesně jako tu práci, kterou jsi dávala Janie.
- Dobře. - Dobře?
Vítej ve studentské radě.
Co to má na sobě?
Kšiltovku.
- Mluvil jsem s mámou. - A?
Má hodně práce na klinice.
Znáš ji.
Polovinu klientů ošetří zadarmo a pořád musí platit účty.
Jasně.
Táta nic neříkal, ale… Myslím, že se jim moc nedaří.
- Vážně? - Bude to dobrý. Doufám.
Zvládnou to.
Ale asi teď nemají peněz nazbyt.
- Jasně. - Něco vymyslíme.
Můžu si najít práci v baru nebo si promluvím s Colem.
- Třeba hledají někoho do autoservisu. - Zlato. Taky můžeme prostě počkat.
Ne.
Vymyslím to.
Dobře?
- Asistentka? - Promiň. Přišlo mi, že tam fakt chceš.
V pohodě. Erin zvládnu.
Příští rok touhle dobou budu prezidentkou rady já.
Hlavně se odsud dostat a jít na Princeton.
- Za jakoukoli cenu. - Chápu.
Nejsi jediná, kdo chce pryč.
Chci na politologii na Georgetown.
Dobře ty.
- Ty bláho. - No jo.
Chci být politický novinář.
Pracovat ve Washingtonu a hnát lidi u moci k zodpovědnosti.
- To jsem netušila. - No jo.
Lidé jako já nemají velký politický vliv.
- Chci to změnit. - To je skvělé.
Není snadné se tam dostat, ale…
- To mi povídej. - Co si pomáhat?
Můžeš mě motivovat.
Jasně. Moc ráda.
Můžu se tě na něco zeptat?
Proč máš tu kšiltovku?
To je na dlouho.
TONYHO AUTOSERVIS
Zítra odpoledne bude hotové. A moc děkujeme.
Tony, máš minutku?
Jde o auto tvé mámy? Zítra bude.
Díky, ale nejde. Rád bych něco probral.
Jasně. Copak?
No, říkal jsem si, jestli pro mě náhodou
nemáš místo na plný úvazek.
Na léto?
Ne, spíš jsem myslel napořád.
Vždyť střední dostuduješ za dva roky a pak tě čeká vysoká.
- Nechci na vysokou. - Co?
- Proč? - Vysoká není pro mě.
Tak jo. Pojď se mnou ven.
Co se děje, Cole?
- Jen kvůli malé překážce… - Překážce?
Tony, já už si americký fotbal nezahraju.
Nedostanu stipendium.
I tak můžeš jít. Nejsi hloupý.
No, to možná ne, ale dost jsem si zhoršil známky.
- Co blázníš? - Nikdy jsem nebyl jedničkář.
Potřebuju plný stipendium.
Naši na školné nemají.
- To nevíš. - Mají deset dětí.
Will mohl jít se svými známkami kamkoli.
A šel na tu nejlevnější.
Bez fotbalu mě nikam nevezmou. A ten už nemůžu hrát.
- Takže chceš pracovat tady? - No a?
Jde mi to a jsi super šéf. Pak zbývá jen pracovat s tátou.
- A co je na tom špatného? - Nic, jen…
Chci něco svého.
A když nemůžu vypadnou z města, tak…
Vypadnu aspoň z baráku.
Jsi skvělý zaměstnanec.
Vždycky tu pro tebe bude místo.
Díky, Tony.
Ale slib mi,
že to ještě promyslíš.
Třeba bys mohl jít na nějaké řemeslo.
Dobře?
Zamysli se nad tím.
Dobrý den. Co si dáte?
Dobrý den. Máte něco raw?
Dneska ne, ale mám tu bezlepkový koláč
a veganský flapjack.
- Super. Dám si flapjack. - Dobře.
A jedno mačča chai latte.
Hned to bude.
- Počkej, nejsi Jackie? - Jsem.
Jsem Hayley.
Willova snoubenka. Vyprávěl mi o tobě.
Ráda tě poznávám.
Ahoj.
To je to tak znát?
Že jsi Newyorčanka? Hodně.
Co říkáš na život tady?
No… dá se to.
Chápu. Rozumím ti.
Je to obrovská změna, ale zvykneš si.
A teď víš, kam zajít na mačču.
- Díky. - Jasně.
Řekneš mi, kde je veterinární klinika?
- Dobrý den. - Zdravím.
- Co potřebujete? - Jamale?
Mohl bys… Ahoj. Co tu děláš?
Přišla jsem se podívat na Boa.
Dneska jsme ho propustili domů.
Aha. Tak jo.
Díky.
To je Georgova kšiltovka?
Je to možné.
Vzala jsem ji z věšáku v hale.
Aha.
Co to máš…
Vypadá to zajímavě.
Nebylo to úmyslné.
Někdo dal do šamponu odbarvovač.
Jackie.
Musíš mi říct, co se stalo.
Víš, kdo to udělal?
Isaac mluvil o sázce.
To snad ne.
Moc mě to mrzí.
Ahoj.
Ty bláho.
Auto prý bude opravené až zítra.
Můžu tě odvézt domů.
Díky, ale ještě tu mám klienty.
Poprosím tátu, aby mě vyzvedl. Ale můžeš odvézt Jackie.
Teda jestli ti to nevadí.
Nevadí.
- Pohoda. - Super.
A… Jackie?
Tu věc pak vyřešíme doma.
Dobře. Díky.
O čem mluvila?
Cože?
Co budete řešit?
Asi se to týká toho, co se stalo ráno.
Odbarvovač v lahvi od šamponu.
- Nedělej se. Viděl jsi moje vlasy. - Tak jo. Dobře. Něco jsem zaslechl.
Isaac si myslel, že ani nevylezeš z koupelny.
Ale poradila sis.
Počkat. Co přesně jsi mámě řekla?
Řekla jsem jí pravdu.
Co přesně?
Že někdo dal do šamponu odbarvovač.
Děláš si srandu?
- Ne. - Takže jsi žalovala?
Žalovala?
To snad ne.
Kam jedeme?
Co děláš?
Nemůžeme jet domů. Aspoň zatím ne.
Proč?
Mezi dětmi je jedno pravidlo. Nežalujeme na sebe.
Kdybychom na sebe pokaždé žalovali,
budeme mít domácí vězení na věky.
Až zjistí, že jsi to řekla mámě, tak…
Nech je vychladnout.
Jdeš?
Cole!
Co děláš?
Počkej.
- Pro tebe. - Díky.
- Vrať mi ji. - Docela to jde.
To není vtipné.
No tak, Newyorčanko. Začni trochu žít.
Vrať mi ji.
Cole.
To máš za to!
No tak.
Dej mi ji.
Je tu nádherně.
Ale?
No…
Všechno tu je úplně jiné.
Chápeš?
Chybí mi New York.
Hrozně moc.
V New Yorku jsem nebyl.
Vlastně jsem nebyl nikde.
Ale dovedu si to představit.
Nebyls nikde?
Moc ne.
Jako malý jsem byl na Floridě.
A loni v létě jsem strávil pár týdnů na severu.
Ale to je všechno.
To je to, co chci dělat.
Cestovat.
- Kam? - Upřímně?
Kamkoli. Hlavně pryč odsud.
Miluju to tady. To zas ne.
Ale chci vidět svět. Zkoušet nové věci.
Měl jsem jít na vysokou do Alabamy.
Ale…
Teď mám… No jo.
Teď?
Měli bychom jet.
Musíme být doma na večeři.
Pomůžu ti.
Zbylo něco?
Mám hlad jako vlk.
Když se zpozdíte, máte zavolat.
Proto máte telefony.
- Kde jste byli? - No…
Byli jsme u vody.
- Ztratil jsem pojem o čase. - Hele…
Jackie, promiň.
Cole, nevíš něco o sázce s Isaacem?
Ne. Nic mi to neříká.
- Co prosím? - To jako vážně?
Byl to jenom vtip.
Jordan to má natočené.
- To jako vážně? - Musíš mě do toho tahat?
- Nevím, co říct. Promiň. - Jdu to spravit.
Můžu ti pomoct?
Ne, díky.
Jordane.
Dones kameru.
Mami!
Ahoj.
Nemůžeš spát?
Měla jsem noční můru.
- Ty? - Užívám si ticho a klid.
To máš do školy?
Ne.
Tak jo.
Chodila jsi v New Yorku do divadla?
Skoro pořád.
- Tebe divadlo baví? - Moc.
Nemám tu moc možností.
Většinou jen školní přestavení.
A v těch… často hraju.
Z letního festivalu Shakespeare in the Park bys byl nadšený.
Vždycky je to úžasný zážitek.
- Rád bych ho viděl. - Třeba to vyjde.
Třeba jo.
Dobrou.
- Ahoj. Šla sis zaběhat? - Jo.
- Venku je krásně. - Jako málokde.
Včera jsme se všemi mluvili
a nic takového se už nestane.
- Máš moje slovo. - Díky, Georgi.
Jasnačka.
Rád ti pomůžu vymyslet, jak jim to vrátit.
Tak zatím.
Dobré ráno.
Nechte toho.
To jsou všichni naštvaní na mě?
No, porušila jsi základní pravidlo. Žalovala jsi.
Zlobí se i na Alexe. Přejde je to.
Dobré ráno.
- Jak se dneska cítíš? - V pohodě.
Super vlasy.
Díky.
Slibuju, že už neprovedou žádné hloupé žertíky.
Vážně.
- Mám pravdu? - Jo.
Vidělas video?
Ano.
Isaac ti barvu zaplatí ze svého kapesného.
A s Colem se ti omluví.
Isaacu.
Omlouvám se, Jackie.
V pohodě.
A když tu máme dvě holky, bude spodní koupelna
jenom pro Jackie a Parker.
- Je Bennyho. - Fajn.
- Jackie, Parker a Benny. - Je tu nová.
- A má svůj pokoj a koupelnu? - Co prosím?
To není nutné, Katherine.
Jackie.
Jsi na její straně?
Lee!
Alexi?
- Co se stalo? - Netuším.
Jsi v pohodě?
Lee má pravdu.
Není to můj domov a vy nejste má rodina.
No tak.
Z Leeho si nic nedělej. Má spoustu problémů.
Ignoruj ho.
Pojď se mnou. Něco ti ukážu.
Pojď nahoru.
Ty bláho.
Chovej se tu jako doma.
Co to je?
Tohle je loft.
Když je tam toho na mě moc, jdu sem.
Alexi?
Ano?
Díky, že ses mě včera zastal.
Zase.
To nic.
Tyhle vtípky nesnáším.
- Taky tě všichni ignorují? - Je mi to fuk.
Na.
Není součástí té trilogie, ale měla bys s ní začít.
Co to je?
Tohle?
Už to moc neděláme,
ale na narozky jsme zaznamenávali výšku.
Přidáme i tebe.
Ne.
- To se nehodí. - Jackie.
Měla bys tu být.
Tak jo.
Jakou barvu?
Nedívej se.
Modrou.
Tak jo.
Posuň se.
Super. Lepší.
Jsi stejně vysoká jako já loni.
Promiň.
Už to bude.
Hotovo.
Teď, kdy jsi oficiálně členkou loftu,
ukážu ti, proč je tak boží.
- Co? - Dej mi tu knížku. Díky.
- Co děláš? - Super. Co dělám?
- Uvidíš. - Alexi. To není vtipné.
Dělám… tohle.
Ne!
Alexi!
Teď ty.
Zbláznil se?
Jo, jenom bacha,
abys skočila sem, ne tam.
To ne.
To jo.
Neboj se.
- Ne. - Neboj se. Nic se ti nestane.
To zvládneš.
Tak jo.
Super!
Drž se a přesuň se doprostřed.
Přesně tak. Nedívej se dolů.
- Dobře. - Super.
Ještě kousek.
- Dobře. - Skvěle.
A stůj.
- Nedívej se dolů. - Dobře.
Teď se nadechni a já napočítám do tří.
Až řeknu skoč, tak skočíš a chceš spadnout na záda. Dobře?
- Chápu. - Můžeme?
Jedna.
Dva.
Tři. Teď!
To bylo boží!
Říkal jsem ti to.
Ještě jednou?
Jo.
- Počkej chviličku. - Co je?
Mám to.
Ahoj.
Co děláte?
Ukázal jsem jí loft.
- Skočila jsem. - Dobře ty.
Jdu se projet.
- Chceš taky? - Ne.
Dlužíš mi omluvu.
No vidíš.
Promiň.
No tak. Říkal jsem ti, že máš začít žít.
Zapomněls, cos udělal mým vlasům?
Holky z města si je mění furt.
Já ne.
Mám je ráda takhle.
Jackie.
Uvidíme se pak.
Co to bylo?
Půjčil mi knížku.
Jedeš se mnou?
Možná jindy.
Alexi, počkej!
Cole. Na.
Nech si to.
To snad ne. Už zase?
Co?
Překlad titulků: Lucie Tatransky