Cibule, celer, strouhanka. Brusinky… mám.
Parker?
- Chceš se mnou dělat batáty? - Jo.
- Já taky. - Ty děláš krokety.
- Každý vaří jedno jídlo. - Koupím batáty a vy si to vyřešte pak.
- Dobré ráno. - Ahoj.
- Jsou tu lívance. - Dám si jenom kafe. Díky.
- Můžu? - Nebyli jste běhat?
Pět kilometrů. I s bolestí hlavy.
- Už zase? - Jo. V zimě je mám pořád.
- V tom případě se najez. - Dobře.
Ahoj. Tohle musí stačit.
V tomhle chceš nakládat krocany?
Mají sedm kilo. Nic lepšího nemáme.
Isaacu,
měl by sis vzít něco teplejšího.
Dneska má sněžit.
Pro krásu se musí trpět.
Tahle kožená bunda vyzařuje, že jsem drsnej pohodář. Chápeš?
Snad i omrzliny budou vyzařovat, že jsi drsnej pohodář.
Chápeš?
Už se ozval táta? Víš, kdy bude volat?
Jo, v jedenáct.
Jackie, chceš zítra něco uvařit?
Každý na společnou večeři vaří jedno jídlo.
- Přesně. Jedno. - Kromě mě.
Co děláš?
Dávám si budík.
No, já peču dva krocany.
Jestli jste vařili něco speciálního,
můžu na to nakoupit.
Stačí říct.
Možná příště. Nevadí?
Nevadí.
Začínám pochybovat, že bylo chytré sem Richarda zvát.
Ano, zlato. Bylo.
Možná přesně to potřebuje.
Dobře.
Dojezte. Musíme jít.
MŮJ ŽIVOT S WALTEROVIC KLUKY
STŘEDNÍ ŠKOLA SILVER FALLS
PAN N. CHOUDHRY
Takže přes prázdniny máte za úkol
přečíst knihu Thomase Wolfea
The Lost Boy.
- Ano. - Je k tomu úkol za body navíc?
Můžete napsat dvě stránky o tom,
jak téma knihy souvisí s příběhy vašich životů.
Užijte si prázdniny.
Škoda, že máme na prázdniny úkol.
Naštěstí krátký.
Čekají mě čtyři dny plné práce.
Vážně?
Mám úkol, ten projekt z dějepisu, potravinovou sbírku…
- Jackie. - Co?
- Co se děje? - Nic. Proč?
- Mám pocit, že se mi vyhýbáš. - Ne.
Nevyhýbám.
Mám toho teď hodně. Oba toho máme hodně.
- Nenávidí mě. - Blbost.
Měl jsem to tenkrát udělat.
- Co? Políbit ji? - Jo.
Nebyla náhodou opilá?
- Byla. A já bych byl za hnusáka. - Přesně. Tak za to buď rád.
- Teď si myslí, že ji nemám rád. - Ach jo, Alexi.
Takže mě chápeš? Co mám dělat?
Hlavně přestaň takhle vyšilovat.
Nebo se z toho zblázníš. A já s tebou.
Už to poslouchám několik týdnů.
Kdo říkal, že čas všechno spraví, asi nezažil tohle.
Potřebuješ druhou šanci.
Druhou šanci?
Tyhle věci mi nejdou. Nedovedu ji pozvat na piknik.
- Koupit kytku… - Super.
Tyhle otřepaný věci holky nebaví.
Prostě vymysli něco, co je pro ni důležité.
Jsi jediná, kdo si bere učebnice domů.
Nechceš si ty prázdniny trochu užít?
Letos nehodlám Den díkůvzdání slavit.
- Chápu. - Dělám, že neexistuje.
Promiň.
Nedovedu předstírat, že mám slavnostní náladu.
- Bez… - Cole.
Chceš odvézt?
Skřivan pořádá sbírku jídla.
Jak chceš.
Zvláštní, že ten nejhezčí kluk na škole
s tebou pořád mluví, i když jsi ho pozvracela.
Díky za připomenutí.
Tebe to žere?
Nesnažím se zapomenout jen na Den díkůvzdání.
DÍKŮBRANÍ – VSTUP ZDARMA VŠICHNI, BEZ OHLEDU NA VĚK, JSOU VÍTÁNI
KAVÁRNA SKŘIVAN
Dva jablečné a dýňové a jeden pekanový.
Na shledanou.
- Ten dýňový koláč je luxusní. - Hele.
Takhle nebudeme mít co prodávat.
Nebýt zasnoubeni, tak si před tebou kleknu.
- Pečeš ty nejlepší koláče. - Díky.
Ale nemysli si, že si vyprosíš další kousek.
- Dvojitou kávu, drahoušku. - Jasně.
- Co nejteplejší. Venku mrzne. - To teda.
- A nezapomeň… - Šlehačku navíc. Já vím, Edno.
Máte nějaké jídlo navíc?
Jak zavřeli restauraci, nemám co jíst.
Něco vám připravíme. Pro kolik?
- Letos budu jíst sama. - Ne, to není nutné.
- Máme otevřeno. - Cože?
Vážně?
Tak to se mnou počítejte. Díky.
Odkdy máme otevřeno přes Den díkůvzdání?
Psal Mato.
Restaurace zavřela, tak prosil, abychom otevřeli pro ty,
co nemají kam jít.
A tys to se mnou neprobral?
Stejně bychom neřekli ne.
To asi ne, ale nemá tu kdo být.
- Kylie má volno a já jsem… - Já můžu.
Ne. Máma by mě zabila.
- V pohodě. Přijdu. - Zvládnu to.
Vím, jak ráda to u našich slavíš.
Jo, ale hlavně proto, že tam jsi ty.
Je to jen pro jednou.
- Slibuju. - Jo.
Dobře.
Chutnalo vám?
… 13, 14, 15, 16. Tak jo.
Dáte si ještě kafe? Chci vypnout kávovar.
- Ne, díky. - Ne.
Pořád tu je 11 balíčků.
Nechápu to. Včera to všichni potvrdili.
Buď se jim nechtělo do zimy, nebo se na to vykašlali.
Je to škoda. Všichni tihle lidé nebudou mít co jíst.
Nenaděláš nic.
- Všechny je zítra doručím. - Máš snad kolo do sněhu?
Neměj obavy.
- Něco vymyslím. - Dobře.
Víš co?
Pojedu s tebou.
- No… - Jsem prezidentka.
Je to má zodpovědnost.
Navíc mám auto.
Dáváš do růžičkové kapusty hrozinky?
Jo.
A pancettu?
- A je to dobrý nápad? - Tohle je moje jídlo a tohle tvoje.
A jak vypadá ta jizva?
- Měl bys na to mrknout. Vypadá dost suše. - Ale prd. Nádivka je dokonalá.
Dobře. A má chuť k jídlu?
To je skvělé.
- Hezky to voní. - Dobře.
V sobotu mu přijdu vyndat stehy.
Jo. A krásný Den díkůvzdání tobě i Martě.
- Jste normální? - Co?
- Tohle není soutěž. - Já vím.
Ale je.
Říká ten, kdo vždycky přispěje kupovanou zmrzlinou.
- Mami? - Ano?
S Nathanem jedeme k Summerhillovým.
Aha.
Vraťte se včas.
Tenhle den trávíme spolu.
Ty jdeš taky?
- Kam? - Na přednášku.
Skylerův táta mluví o historii Díkůvzdání.
Nemůžu. Rozvážím jídlo.
Všichni budete doma do dvou hodin.
Možná to bude trvat dýl.
Tak na mě nečekejte. Sním, co zbyde.
Co tu děláš?
Viděl jsem ten leták.
Pozval jsem je.
Jde o naši historii a pochopení našeho vztahu
s matkou přírodou
a vším živým. Což zahrnuje všechny.
Jsem rád, že jsi přišel. Posaď se.
Díky.
- Nic nedostal? - Ne.
Aha.
Zdravím vás.
Díky, že jste přišli.
Tak jako každý rok, když se tu sejdeme,
bych rád řekl pár slov.
Většina z vás už to slyšela mnohokrát,
takže to zkrátím.
Sešli jsme se tady, abychom truchlili nad smrtí předků
a devastací naší krásné země.
Protestujeme proti pověře o prvním Dni díkůvzdání.
Namísto oslav tohoto masakru
vzpomínáme a uctíváme všechny,
kdo v tento Den díkůbraní trpěli.
Hele… co je mezi tebou a Colem?
Tak proto pomáháš? Chtělas mě vyzpovídat?
Ne.
Ale…
V tom domě u jezera jsem myslela…
Není mezi námi nic.
A co mezi vámi?
Promiň. Nemusíš odpovídat.
No…
Není to nic, ale ani něco. Dává to smysl?
Známe se celou věčnost a je to složité.
A musí to být?
Vždyť jsi…
Nic mi do toho není.
Co?
Co jsi chtěla říct? Co jsem?
Připomínáš mi mou ségru, Lucy.
Tvou ségru?
Jo.
Jsi oblíbená, chytrá a hezká.
Nemáš snad na víc, než být dalším zářezem na Coleově pažbě?
Cole na vztahy není.
Jeho škoda.
Co je na vztahu špatného?
Znám stovku kluků z New Yorku, kteří by zabili, aby s tebou chodili.
- Richarde. - Ahoj.
Čekali jsme tě později.
Promiň. Snad to nevadí.
Vůbec ne.
Pojď dál.
To budeš v tomhle?
Tátovi je oblečení fuk.
Dobře. Zavolám mu.
ČEKÁ SE NA INICIÁTORA
Pozor!
- Zlato! - Ty jo!
Parker, vezmi si to ven. Utíkej.
- Ale vždycky… - Ne.
Super. Moc díky.
Omlouvám se.
V pořádku.
Díky za pozvání.
Bylo to na poslední chvíli, ale jsme rádi, že jsi dorazil.
Promiň, že jsem nebyl lepším hostitelem, když jste s Georgem přijeli na pohřeb.
To nic. Všichni jsme byli v šoku.
To jo. Co Jackie? Jak se jí vede?
Určitě jí zvedneš náladu.
Kde je?
Měli potravinovou sbírku a jela rozvézt jídlo.
Vážně? Vždyť mrzne.
Má teplý kabát.
- Díky. - Rádo se stalo.
Otevřu vám.
Krásné svátky.
Super. Zbývají nám tři domy.
Pak si můžeme pogratulovat, že je letošní sbírka úspěšná.
Nešlo mi o gratulace.
Ale moje máma Den díkůvzdání neslaví.
A co táta?
Zemřel, když mi bylo deset.
To je mi líto.
Svátky jsou teď na nic.
Ale to už jsi asi zjistila.
Není nic horšího.
První rok je to samé „už nikdy“.
Už nikdy neuslyší svou oblíbenou písničku,
neuvidí tě běhat, nepojede na tu plánovanou dovolenou.
Už nikdy…
Neoslaví Den díkůvzdání.
Přesně.
Vím, jak ti je.
A vím, že to máš třikrát horší.
Čau.
Chceš to slyšet?
Povídej.
Bridgewater přišel o míč,
takže to pro Broncos nevypadá dobře.
Ale uvidíme.
A ještě zprávy z domova. Jestli se táta nepochlapí,
máma toho Richarda brzo sejme.
A že by to dovedla.
Co děláš?
Nic.
Ty jo. Spravuješ Jackieinu konvičku?
To je od tebe milé, hezké a pozorné.
- Není ti něco? - Je to blbost.
- Kašlu na to. - Ne, není to blbost.
Dej jí to.
Holky mají rády gesta.
Někde jsem to četl.
Radši půjdu.
Nevzdávej to.
To je marný.
Prostě má jenom zpoždění.
Za chvilku začíná hra.
Fotbal mě teď nezajímá.
Je Den díkůvzdání a táta slíbil, že se ozve a…
SETKÁNÍ UKONČENO.
Co děláš?
Máš rád kimčchi?
Mám. Máš ty rád ceviche?
Mami, mám rád ceviche?
Tak co říkal?
- Mami? - Ceviche jsi ještě neměl, Benny.
Ale máš rád suši, takže by ti to nejspíš chutnalo.
Co je?
- Křišťál po babičce? Ten jsme použili… - Při speciální příležitosti.
- Mami, Lee pije víno. - Lee.
Co to děláš?
- Můžeme ho při zvláštních příležitostech. - Ne.
- To sis vymyslel. - Co kdyby sis dal tohle?
Super.
Když mluvíme o alkoholu,
doslechl jsem se, že Jackie šla za školu, opila se
a byla bez dozoru na párty u jezera.
To se tu děje často?
Jackie se opila?
Odejdou všichni mladší 35 let.
Hned. Pospěšte si.
Ty. Ty taky. Rychle.
Některé věci před dětmi neříkáme.
Omlouvám se.
Ale ano. To se stalo a dostala zaracha.
Pochopte, že mám strach,
když se má neteř nechová, tak jak má.
Je to puberťačka.
Tohle je naprosto normální.
Věř mi. Puberťáků mám sedm.
Máme tu poslední. Jdeme.
Ukaž, vezmu…
- Ano? - Jackie?
Jen volám, jak jsi na tom.
A v kolik dorazíš domů.
Ještě toho máme hodně,
takže to na večeři asi nestihnu.
To bohužel nejde.
Nechtěla jsem zkazit překvapení, ale je tu Richard.
Cože? To myslíš vážně?
Tak jo. Pospíším si.
Měj se.
Musím zpátky domů. Odevzdáme poslední tašku.
Počkej, máme hotovo. Pro koho to je?
- Přepočítaly jsme se? - Je pro mě.
Vzala jsem si to, protože máma ve škole známkuje testy.
Svátky většinou tráví takhle, protože bez táty jsou na nic.
Pojď k Walterovým.
Ne.
Myslím to vážně.
Mezi těmi dětmi se ztratíš.
To nejde.
Proč ne? Kvůli Coleovi?
Ne.
No…
Já ti nevím.
Jen pojď.
Taky nemám sváteční náladu. Můžeme být spolu.
Určitě to nevadí?
Nevadí.
Už jsi tady?
Překvapení!
- Chybělas mi. - Ty mně taky.
Jackie mě pozvala.
Jasně. Čím víc lidí, tím líp.
Ahoj, Erin. To je super, že jsi tady.
- Mějte se. - Moc díky.
Těšilo nás.
Dejte mi minutku.
Ahoj.
To bylo úžasné.
Vážně jsem tu, abych se dozvěděl něco nového.
O to nejde.
Nebylo by to poprvé, kdy sem studenti přišli,
jen aby se pak mohli chlubit fotkami na Instáči a tak.
To chápu.
Moc si vážím toho,
že jste to s námi dnes sdíleli.
Uvidíme se pak?
Jasně. Uvidíme se pak.
Tak jo.
Letos jsme to nespálili.
- Ahoj. - Ahoj.
- Čau. - Krásné svátky.
Krásné svátky.
- Dík. - Horní je jablečný a spodní…
- Promiň. - Pekanový.
Mňam.
- Dáš si sklenku vína? - Ráda.
Napadlo mě,
že bych ti mohl ukázat, jak se porcuje krocan.
A umí to Cole a Danny?
Ty bys těm dvěma věřil
s něčím takovým?
Tak pojď.
Tak co? Líbí se ti tu?
V tomhle blázinci?
Chvilku mi to trvalo,
ale celý můj život je teď blázinec.
Chtěl jsem s tebou mluvit.
Povídej.
Řešil jsem výhradní péči.
Moji?
Ne, jednoho z těch jejich dětí.
Když četli poslední vůli tvých rodičů, byl jsem v šoku a truchlil jsem.
Chtěl jsem splnit sestřino přání,
proto jsem souhlasil, že budeš tady.
Ale musím přiznat,
že se mě dotklo, že si vybrali Katherine.
Ale pak mi došlo, že ta vůle je 15 let stará.
Tehdy měli Walterovi tři děti, ne deset.
Ty jsi byla miminko a já dvacetiletý pařmen.
Takže chápu, proč si máma myslela, že se o tebe nedokážu postarat.
Jsi holka z města,
co miluje muzea a balet.
- A nic z toho tady není. - To ne.
Chci tě zpátky tam, kam patříš.
Do tvé školy, aby ses připravila na Princeton.
Se mnou. Jedinou rodinou, kterou máš.
Nemusíš se rozhodnout hned. Ale…
přemýšlej o tom.
Jestli budeš chtít, té role se rád chopím.
Nakloň ten nůž. Trochu dolů. Super.
Teď ho rozřízni a jakoby otevři.
No vidíš. Jde ti to.
- Tak jo. - Nalevo.
- Ještě ne. - Dámy první. Pozor. Servíruju.
Talíř. Jsi miláček.
- Myslela jsi, že… - Že je to nabíječka.
Tak jo. Všichni se posadíme.
A než se do toho pustíme,
co kdyby každý řekl,
za co je tenhle rok vděčný?
Cole. Můžeš začít.
Jsem vděčný, že se Broncos nenechali převálcovat.
Já jsem vděčný za prodloužený víkend a možnost koukat na spoustu filmů.
Jsem vděčný, že jsem nemusel dneska vařit.
A vy byste měli být taky.
Jsem vděčný, že jsem se dozvěděl víc o tom, jak to doopravdy bylo.
Nechci nic říkat.
Jsem vděčný za to,
že holky bere můj šarm a že se jim líbím.
A oba jsme vděční za to, že můžeme být součástí téhle rodiny. Viď?
Máme vás moc rádi.
Jsem vděčná, že tu můžu být. Díky všem.
Rádo se stalo.
Jsem vděčná za spoustu věcí.
Za vás, jak jinak,
a hlavně za Willa.
Musím běžet.
Jen utíkej.
Zabalím ti s sebou tu nádivku.
- Will ji miluje. - Mami, jsi na řadě.
Jsem vděčná za spoustu věcí. Jezte, ať to nemáte studené.
- Dobrou chuť. - Dobrou.
Je to naprosto úžasné. Viď, Jackie?
- A co? - Manhattanhenge.
- Jako Stonehenge? - Přesně.
Je to jen dvakrát ročně.
Slunce je v naprosté přímce s ulicemi.
Ta ohnivá koule je mezi dvěma vysokými budovami
a paprsky září do všech směrů.
Její máma pro tyhle dva dny v roce žila.
- To teda. - No a?
Velkoměsta jsou přeceňovaná. Jackie už to sama ví.
Třeba bychom to mohli příští rok sledovat spolu.
Teda… jestli mě přijedeš navštívit.
Škoda, že se nestěhuje.
Přestaň se chovat jako debil.
Myslím si, že se zlobíš na někoho jiného. Ne na ni.
- Nikam se nestěhuje, tak… - No… možná ano.
Vážně?
Vracíš se?
Co se děje?
Chci požádat o opatrovnictví.
- Co? - Proto jsi tu?
- Abys ji odvezl? - To vy jste pozvali mě. A ne.
Opatrovnictví bylo ustanoveno závětí.
To chápu, ale jsem její příbuzný. Můžu to napadnout.
Ty bys odjela?
Richarde, vážně jsi to promyslel?
Vychovávat dospívající a pracovat?
Teď cestuju míň a měla by být s rodinou.
- Je s rodinou. - Víš, co myslím.
Ale musíš uznat,
že tvůj životní styl se nehodí pro třídní schůzky a každodenní vaření.
Zas tak dobře mě neznáš.
Nemyslím to špatně.
Hele, podle nás je nejdůležitější,
aby Jackie žila ve stabilním prostředí.
Stabilita je všechno.
To se shodneme.
Co chceš ty?
Má pravdu.
Víš, co chceš?
Jediné, co vím jistě,
je… že to, co chci, je nemožné.
Richarde, jestli něco vím jistě,
tak to, že ne vždy rodinu definuje pokrevnost.
Víš, že mě naši adoptovali?
Rodiče byli úžasní,
ale já vždycky chtěla poznat ty biologické.
Po vysoké jsem konečně jela za svou biologickou matkou.
A víš, kdo jel se mnou?
Moje mamka.
Angelica jela se mnou.
Hodiny seděla v autě po mém boku, zatímco jsem zpracovávala ty nahromaděné
strachy a naděje.
A v Coloradu pak čekala v motelu,
když jsem šla do bistra, ve kterém jsem měla matku potkat.
Neukázala se.
Byla jsem zničená.
Ale byl tam číšník, který mi doplňoval kafe.
Nejspíš mě litoval, protože mi donesl
obrovský kus jablečného koláče.
Nelitoval jsem tě.
Byla jsi prostě neuvěřitelně krásná.
Tak jste se potkali?
- Ano. - Přesně tak.
Hledala jsem pokrevní rodinu, ale našla jsem jinou.
Jsem za ni denně vděčná.
- Potřebuju devítku. Díky. - Tady to máš.
Po práci.
Díky.
Tak jo. Trojka.
Díky.
Jasnačka.
To bylo hodně intenzivní.
Víš, jak se rozhodneš?
Nevím, jestli patřím do New Yorku.
Ale taky nevím, jestli patřím sem.
Existuje spousta děsných rodin,
ale… Walterovi k nim nepatří.
Jo!
Držela bych se jich.
Už odcházíš?
Ano.
Je fajn, že tě pozvala.
Protože je boží a všechno, co dělá, je správně?
Ne, protože jsem rád, že jsi nebyla sama.
Aha.
Promiň. Mám za sebou náročný den.
Chceš jet se mnou?
Možná jindy.
- Vyprovodím tě. - Zvládnu to.
Dobře.
- Musíš začínat na startu. - Nemusím. Začali jste beze mě.
Nechci z toho dělat tradici,
ale dnešek jsem si užila.
No vidíš.
Krmit lidi na Díkůvzdání je stejně fajn, jako být krmen.
To jo, ale baví mě i jíst.
- Kavárna Skřivan. - Hayley, tady Mato.
- Ahoj. - Jak to šlo?
Bylo to super.
Přišla spousta lidí
a z výdělku budeš nadšený.
To mám radost.
Já taky.
Byl to hezký pocit, že jsme tu byli s těmi,
kdo by jinak dneska byli sami.
- To rád slyším. - No jo.
Musím běžet. Je tam Will?
Jo, je tu.
Vyřiď mu, že děkuju.
A gratuluju ke skvělému nápadu mít dneska otevřeno.
Dlužím vám.
Jasně.
Řeknu mu to.
Co říkal?
Měl radost?
Jo. Velkou radost.
Z tvého nápadu mít na Den díkůvzdání otevřeno.
- Promiň. Neměl jsem lhát. - A proč jsi lhal?
- Nechápu, proč tě napadlo… - Tušil jsem, že bys nesouhlasila.
Po dlouhé době mám pocit,
že se mi profesně daří. A může za to Skřivan
a nápady jako ten, abychom dnes měli otevřeno.
Ale ty to nechápeš.
Super.
Je mi líto, že se takhle cítíš,
vážně,
ale to neomlouvá fakt, že jsi mi lhal.
Měls mi to vysvětlit.
- Snažil jsem se. - Kdy přesně?
Hayley!
Měl jsem se snažit víc.
Jo. To jsi měl.
- Počkej. - Teď o tom nechci mluvit.
- No tak. - Nech mě.
No tak. Hayley.
Mátový čaj. Tipla jsem si.
Chceš ještě něco?
Promiň, jestli jsem vám dnešek zkazila.
Neomlouvej se.
Nedovedu si představit, co prožíváš.
A svátky bez drama nejsou svátky.
Katherine,
slyšela jsem, jak s Georgem mluvíte o tom, že mě musíte živit.
Nechci být na obtíž.
Zlato, to nikdy.
Opravdu nejsi na obtíž.
Přísahám.
Jsme rádi, že tu jsi.
- Vážně? - Ano.
A chceme, abys věděla, že tě tu chceme, ale…
Podpoříme tě, ať se rozhodneš jakkoli.
Tady.
Kopni to tam.
Kluci!
- Máte videohovor. - Táta.
Nebude čekat věčně.
Ahoj, kluci. Jak se máte? Stýská se mi.
Omlouvám se za včerejšek.
Internet tu strašně zlobí.
Jak je? Užili jste si Díkůvzdání?
Krájel jsem krocana.
Fakt? To je super.
Proč mám pocit, že se máme mít na pozoru?
Nevím.
Asi proto, že tenhle playboy
umí být bezohledný a má arzenál právníků?
Tak jako…
je možné, že má dobré úmysly.
Možná jo.
Doufám, že tu zůstane.
Já taky.
Je tu krásně.
Ale z toho ticha mám husí kůži.
To teda.
Netušíš, jak mi občas chybí zvuk policejních sirén
a neustále řvoucí sousedi.
Tak co? Budeš o tom přemýšlet?
Už se stalo.
Zůstanu s Walterovými.
Aspoň prozatím.
Nezlob se.
Vážně mi ty i New York chybíte
a ráda bych s tebou žila.
Velká část mě to tak cítí.
Ale ještě větší část mě neví, kdo v New Yorku bez mé rodiny jsem.
A jestli jsem připravena to zjistit.
Chápu tě.
To, že jsi za mě chtěl bojovat, pro mě hodně znamená.
To je jasné.
Vždycky za tebe budu bojovat. A budu tu pro tebe.
A nepřestanu se o tebe zajímat. Řekni Taře, ať si zvyká.
Domluveno?
Domluveno.
Pojď ke mně.
Mám tě rád.
Já tebe taky.
Ne, že z tebe bude kovbojka.
Dále.
- Ahoj. - Čau.
Prý tu zůstáváš.
Promiň, že tě zklamu.
Ne, to já se chci omluvit.
To, co jsem řekl, nebylo nic osobního.
Občas je prostě těžké získat tu pozornost.
Naprosto tě chápu.
- Jsme v pohodě? - Jsme.
Nemusíš klepat, Lee.
Ahoj.
Ahoj. Chceš probrat tu knížku?
Ne.
Jenom jsem ti chtěl říct, že jsem rád, že tu zůstáváš.
A taky mám pro tebe překvapení.
Počká to? Zbývá mi deset stránek.
Ne. Nepočká to.
Pojedeme támhle.
- Sem? - Jo.
Teď řekni:
„Prr!“
- Prr. - Super.
No vidíš. Jsi přirozený talent.
Jdeme akorát včas.
Podívej se.
Náš vlastní Manhattanhenge.
Nejsou to dvě vysoké budovy, ale…
To je úžasné.
Alexi.
Nemusíš se vzdát všech věcí ze svého bývalého života.
Jenom jsem ti to chtěl ukázat.
To bylo neuvěřitelné.
Díky.
Díky, že jsi sebrala odvahu si se mnou vyjet.
Děláš si srandu?
Užila jsem si to.
Překlad titulků: Lucie Tatransky