‫בצל, סלרי, פירורי לחם. יש לי…‬
‫חמוציות.‬
‫פרקר? רוצה להכין איתי את הבטטות גם השנה?‬ ‫-בטח.‬
‫אני רוצה.‬ ‫-אתה מכין "האש פאפיס". כל אחד מכין מנה.‬
‫אני אביא את הבטטות ותוכלו לריב אחר כך.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫חבר'ה, יש פנקייקים.‬
‫רק קפה בשבילי. תודה.‬
‫אפשר לקחת את זה?‬ ‫-כן. רצתם הבוקר?‬
‫חמישה ק"מ. למרות שהיה לי כאב ראש.‬
‫עוד פעם?‬ ‫-כן. זה תמיד קורה כשנהיה קר.‬
‫אתה בהחלט צריך לאכול משהו.‬ ‫-בסדר.‬
‫היי. אלה יתאימו.‬
‫נשרה בהם את תרנגולי הודו?‬
‫זה שבעה ק"ג. זה כל מה שיש לנו.‬
‫היי, אייזק,‬
‫תוריד את מעיל העור ותלבש מעיל חם יותר.‬
‫יש סיכוי של 80 אחוז לשלג היום.‬
‫לפעמים צריך להקריב נוחות בשביל סטייל.‬
‫מעיל העור הזה משדר‬ ‫"קשיחות, קרירות, חלקלקות". אתה מבין?‬
‫גם כוויית קור משדרת‬ ‫"קשיחות, קרירות, חלקלקות".‬
‫אתה מבין?‬
‫שמעת מאבא שלנו?‬ ‫אתה יודע מתי הוא יתקשר מחר?‬
‫כן. בשעה אחת עשרה.‬
‫ג'קי, רוצה להכין משהו למחר?‬
‫כולם מכינים מנה‬ ‫כדי להרכיב את ארוחת חג ההודיה.‬
‫כן, דבר אחד.‬ ‫-חוץ ממני.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מכוון את השעון המעורר.‬
‫אני מכין שני תרנגולי הודו, מן הסתם.‬
‫אז אם יש מנהגים של משפחת הווארד,‬
‫אקנה את המצרכים.‬ ‫-תבחרי את המנה האהובה עלייך.‬
‫אני אוותר, אם זה בסדר.‬
‫בטח.‬
‫אני מתחילה לחשוב שזה לא היה רעיון טוב‬ ‫להזמין את הדוד שלה, ריצ'רד.‬
‫לא, מותק, זה היה רעיון נהדר. באמת.‬
‫אולי זה בדיוק מה שהיא צריכה.‬
‫בסדר.‬
‫כולם לאכול. צריך ללכת.‬
‫- חיי עם משפחת וולטר -‬
‫- תיכון סילבר פולס -‬
‫- מר נ. צ'ודרי -‬
‫עם זאת, משימת הקריאה שלכם לחופשה‬
‫תהיה הנובלה של תומס וולף,‬
‫"הנער האבוד".‬
‫היי.‬ ‫-יש אפשרות לקבל נקודות בונוס?‬
‫מה דעתכם על 500 מילים או פחות‬
‫שמקשרות את נושאי הטקסט לסיפור מחייכם?‬
‫שתהיה לכם חופשה נעימה.‬
‫מבאס שאנחנו צריכים לקרוא בחופשה,‬
‫אבל לפחות זה קצר.‬
‫אלה יהיו ארבעה ימים עמוסים.‬
‫באמת?‬
‫יש לי שיעורי בית,‬ ‫פרויקט על היסטוריית ארה"ב, חלוקת המזון…‬
‫ג'קי.‬ ‫-מה?‬
‫מה קורה?‬
‫כלום. למה?‬
‫כי אני מרגיש שאת מתחמקת ממני מאז…‬
‫לא.‬
‫לא, כמובן שלא.‬
‫פשוט הייתה תקופה עמוסה, נכון?‬ ‫כאילו, שנינו היינו עסוקים.‬
‫היא שונאת אותי.‬ ‫-לא נכון.‬
‫הייתי צריך לנצל את ההזדמנות שלי.‬ ‫-ולנשק אותה?‬
‫כן.‬ ‫-אמרת שהיא הייתה שיכורה, לא?‬
‫מה שהיה הופך אותי למניאק גמור.‬ ‫-כן. אז מזל שלא עשית את זה.‬
‫אבל עכשיו היא חושבת שאני לא מחבב אותה.‬ ‫-אלוהים, אלכס.‬
‫אז את מבינה מה הבעיה? מה לעשות?‬
‫קודם כול, תפסיק להיות אובססיבי.‬
‫אתה פשוט משגע את עצמך. בסדר? וגם אותי.‬
‫ברצינות, זה כל מה שאני שומעת כבר שבועות.‬
‫מי שאמר שהזמן מרפא את כל הפצעים‬ ‫מעולם לא נפצע ככה.‬
‫אתה רק צריך הזדמנות נוספת.‬
‫איך?‬
‫אני לא טוב בארגון פיקניקים,‬
‫או בקניית פרחים או…‬ ‫-יופי.‬
‫כי בנות מזהות פשטנות מקילומטרים.‬
‫פשוט תמצא משהו שיש לו משמעות בשבילה.‬
‫את היחידה בבית הספר‬ ‫שלוקחת את כל הספרים הביתה.‬
‫את לא מתכננת ליהנות קצת בחופשה?‬
‫אני לא רוצה לעשות משהו‬ ‫שקשור לחג ההודיה השנה.‬
‫נכון.‬ ‫-אני אעמיד פנים שהוא לא קיים.‬
‫מצטער.‬
‫אני לא יכולה לזייף תחושה של אווירת חג,‬ ‫אתה מבין?‬
‫בלי…‬ ‫-קול.‬
‫צריכה טרמפ הביתה, ניו יורק?‬
‫אני הולכת ל"לארק" לחלוקת המזון.‬
‫איך שאת רוצה.‬
‫זה די מעניין שהילד הכי לוהט בבית הספר‬
‫עדיין מדבר איתך אחרי שהקאת עליו.‬
‫תודה על התזכורת.‬
‫מה?‬
‫אני לא מנסה לשכוח רק את חג ההודיה.‬
‫- חג כפיות הטובה, אירוע קהילתי חינמי‬ ‫כולם מוזמנים, בכל הגילים -‬
‫- קפה לארק -‬
‫שני תפוחים, שני דלעת ואחד פקאן.‬
‫שיהיה לך יום טוב.‬
‫פאי הדלעת והחמאה החומה מדהים.‬ ‫-טוב.‬
‫אם תמשיך לאכול הכול, לא יישאר מה למכור.‬
‫אילולא כבר הצעתי נישואים,‬ ‫הייתי על ברך אחת עכשיו.‬
‫מרתה סטיוארט לא ברמה שלך.‬ ‫-בסדר. תודה.‬
‫אל תחשוב שהמחמאה הזאת‬ ‫זיכתה אותך בעוד פרוסה. לא.‬
‫מוקה כפול, בבקשה, יקירתי.‬ ‫-בסדר.‬
‫חם במיוחד. קפוא בחוץ.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫ואל תשכחי…‬ ‫-אקסטרה קצפת. אני יודעת, עדנה.‬
‫בנות, נשאר לכן אוכל?‬
‫עליי למצוא פתרון לארוחת הערב‬ ‫עכשיו שהמסבאה נסגרה.‬
‫בטח, נכין לך שקית. לכמה אנשים?‬
‫אני אוכל לבד השנה.‬ ‫-לא, את לא חייבת.‬
‫אנחנו פתוחים במהלך החג.‬
‫באמת?‬
‫אז אני בפנים. תודה.‬
‫ממתי אנחנו פתוחים בחג ההודיה?‬ ‫-מאטו שלח הודעה.‬
‫הוא שמע שהמסבאה נסגרה ושאל אם נוכל לפתוח‬ ‫בשביל אנשים שצריכים מקום להיות בו בחג.‬
‫והסכמת בלי לשאול אותי?‬
‫לא יכולנו לסרב.‬
‫לא, אני מניחה שלא. אבל אין לנו עובדים.‬
‫קיילי בחופש בסוף השבוע. רציתי…‬ ‫-אני אעבוד.‬
‫אין סיכוי. אימא שלי תהרוג אותי.‬
‫זה בסדר, אני אישאר לעזור.‬
‫אני אתמודד עם זה.‬ ‫את אוהבת חגים אצל משפחת וולטר.‬
‫אבל חלק מהסיבה שאני אוהבת אותם‬ ‫היא כי אתה שם.‬
‫זה רק הפעם.‬
‫בסדר? אני מבטיח.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫איך היה?‬
‫…13, 14, 15, 16. בסדר.‬
‫טוב. אתן רוצות קפה‬ ‫לפני שאכבה את מכונת האספרסו?‬
‫לא, תודה.‬ ‫-אני בסדר.‬
‫יש עוד 11 שקיות שלא נאספו.‬
‫אני לא מבינה. כולם אישרו אתמול.‬
‫הם בטח לא רצו לצאת בקור,‬ ‫או שאולי הם סתם הבריזו.‬
‫חבל. לכל האנשים האלה‬ ‫לא תהיה ארוחת חג הודיה עכשיו.‬
‫מה אפשר לעשות?‬
‫אמסור את השאר בעצמי מחר.‬ ‫-אני מקווה שלאופניים שלך יש צמיגי שלג.‬
‫אל תדאגי. אני אמצא פתרון.‬
‫בסדר.‬
‫או… אולי כדאי שאבוא איתך.‬
‫אני…‬ ‫-אני יו"ר הוועדה החברתית.‬
‫זו האחריות שלי.‬
‫חוץ מזה, יש לי מכונית.‬
‫אתה שם צימוקים בכרוב הניצנים?‬
‫כן.‬
‫ובפנצ'טה?‬
‫דני, אני לא בטוח לגבי זה.‬ ‫-אבא, זו המנה שלי וזו‬
‫המנה שלך.‬ ‫-איך נראה החתך?‬
‫כדאי שתבדוק את שלך. זה נראה די יבש.‬
‫היית רוצה. המילוי מושלם.‬
‫יופי. והתיאבון שלו?‬
‫מעולה.‬
‫כן, זה מריח טוב.‬ ‫-טוב, מצוין.‬
‫אני אבוא בשבת כדי להוציא את התפרים.‬
‫כן. תמסור למרתה "חג הודו שמח".‬
‫אתם מגוחכים.‬ ‫-מה?‬
‫זאת לא תחרות!‬ ‫-אני יודע.‬
‫בטח שכן.‬
‫אומר זה שמביא קרטון גלידת וניל מדי שנה.‬
‫אימא?‬ ‫-כן?‬
‫ניית'ן ואני הולכים אל משפחת סאמרהיל.‬
‫בסדר.‬
‫אל תיעדרו יותר מדי.‬ ‫זה אחד הימים היחידים שכולנו מבלים יחד.‬
‫גם את הולכת?‬
‫לאן?‬ ‫-אבא של סקיילר מרצה‬
‫על ההיסטוריה האמיתית של חג ההודיה.‬
‫אני לא יכולה. אני מחלקת סלי מזון.‬
‫אני צריכה שתחזרו הביתה עד שתיים.‬
‫אני לא בטוחה כמה זמן זה ייקח אז אל תחכו.‬
‫אוכל לאכול שאריות כשאגיע הביתה.‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫ראיתי את העלון.‬
‫אני הזמנתי אותם, בן.‬
‫זה קשור להיסטוריה שלנו,‬ ‫ולהבנת הקשר שלנו לאימא אדמה‬
‫ולכל היצורים החיים. כלומר, לכולם.‬
‫טוב לראות אותך. תמצא מקום לשבת.‬
‫אני שמח להיות כאן.‬
‫לא קיבלת כלום?‬ ‫-לא.‬
‫בסדר.‬
‫היי, כולם,‬
‫תודה שבאתם.‬
‫כרגיל, כשאנחנו מתאספים בעונה הזו של השנה,‬
‫אני רוצה לומר כמה מילים.‬
‫ורובכם שמעו אותי אומר את זה הרבה פעמים,‬
‫אז אני אקצר.‬
‫התכנסנו כאן היום‬ ‫כדי להתאבל על אובדן אבותינו‬
‫ועל חורבן אדמתנו היפה.‬
‫אנחנו מוחים על המיתולוגיה‬ ‫של "חג ההודיה" הראשון.‬
‫ובמקום לחגוג את הטבח הזה,‬
‫אנחנו זוכרים ומכבדים את כל אלה שסבלו‬
‫ב"חג כפיות הטובה" הראשון.‬
‫היי…‬
‫מה הקטע איתך ועם קול?‬
‫בגלל זה רצית לעזור. כדי לדחוק אותי לפינה?‬
‫לא.‬
‫אני פשוט…‬
‫בבקתה, חשבתי…‬
‫שום דבר.‬
‫מה הקטע איתך ועם קול?‬
‫סליחה, את לא חייבת לספר לי.‬
‫לא, זה…‬
‫זה לא שום דבר, אבל זה לא משהו.‬ ‫זה נשמע הגיוני?‬
‫אנחנו מכירים כבר שנים. זה מסובך.‬
‫זה חייב להיות?‬
‫כאילו, את…‬
‫זה לא ענייני.‬
‫מה?‬
‫מה? מה התכוונת להגיד? אני מה?‬
‫את מזכירה לי את אחותי, לוסי.‬
‫את אחותך?‬
‫כן.‬
‫את מגניבה ואת ממש חכמה ואת יפה.‬
‫את לא חושבת שאתה שווה יותר‬ ‫מלהיות סתם עוד בחורה בהרכב של קול?‬
‫קול לא בקטע של קשרים רציניים.‬
‫זאת הבעיה שלו.‬
‫כאילו, מה רע במערכת יחסים?‬
‫אני מכירה 100 גברים בניו יורק‬ ‫שיילחמו עד המוות כדי להיות בני זוגך.‬
‫ריצ'רד.‬ ‫-היי, קת'רין.‬
‫הקדמת.‬
‫מצטער. אני מקווה שלא אכפת לך.‬
‫לא, ממש לא.‬
‫תיכנס.‬
‫זה מה שאתה לובש?‬
‫לאבא לא אכפת מה אנחנו לובשים. כאילו…‬
‫טוב. אני מפעיל.‬
‫- מחכה למארח… -‬
‫פנו דרך!‬
‫מתוקה.‬ ‫-ואו!‬
‫פרקר, החוצה עם זה. קדימה.‬
‫אבל את תמיד…‬ ‫-לא.‬
‫זה טוב. יופי. תודה רבה.‬
‫סליחה על זה.‬
‫אין שום בעיה.‬
‫תודה שהזמנת אותי לחג ההודיה.‬
‫אני יודעת שזה היה ברגע האחרון,‬ ‫אבל אנחנו שמחים שיכולת להצטרף.‬
‫אני מצטער שלא הייתי מסביר פנים בעצמי‬ ‫כשאת וג'ורג' באתם ללוויה.‬
‫זה בסדר. כולנו היינו בהלם.‬
‫כן. מה שלום ג'קי?‬
‫אני חושבת שהיא תשמח לראות אותך.‬ ‫-איפה היא?‬
‫האמת, היא יצאה לחלק סלי מזון לחג ההודיה.‬
‫במזג האוויר הזה? קפוא בחוץ.‬
‫יש לה מעיל חם.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫זהירות. אני אפתח.‬
‫חג הודיה שמח.‬
‫טוב, רק עוד שלושה בתים,‬
‫ואז נוכל לחלוק קרדיט‬ ‫על ההצלחה של חלוקת סלי המזון.‬
‫זה לא כי רציתי קרדיט,‬
‫אימא שלי פשוט לא ממש בקטע של חג ההודיה.‬
‫מה עם אבא שלך?‬
‫הוא מת כשהייתי בת עשר.‬
‫אני מצטערת.‬
‫החגים מבאסים עכשיו.‬
‫את מבינה את זה רק עכשיו, נכון?‬
‫זה נורא, אני יודעת.‬
‫השנה הראשונה מלאה ב"הם לעולם לא".‬
‫הם לעולם לא ישמעו שוב‬ ‫את השיר האהוב עליהם או…‬
‫יצפו בתחרות ריצה,‬ ‫או ייסעו לטיול שעליו הם דיברו.‬
‫הם לעולם לא…‬
‫יחגגו עוד חג ההודיה.‬
‫כן.‬
‫אני יודעת איך זה,‬
‫ואני יודעת שזה גרוע פי שלושה בשבילך.‬
‫היי.‬
‫אתה רוצה את הדגשים?‬
‫דבר אליי.‬
‫ברידג'ווטר פספס ליד השער,‬
‫אז מצבם של הברונקוס לא מזהיר, אבל נראה.‬
‫ולחדשות אחרות, אם אבא לא יתערב,‬
‫אני חושב שאימא תחסל את ריצ'רד הזה.‬
‫אני מהמר על אימא.‬
‫על מה אתה עובד?‬
‫כלום.‬
‫ואו, אתה מתקן את קנקן התה של ג'קי.‬
‫זה ממש אדיב ורגיש ומתחשב מצידך.‬
‫אתה מרגיש בסדר?‬ ‫-זה טיפשי.‬
‫אני חושב שארד מזה.‬ ‫-לא, זה לא טיפשי בכלל.‬
‫תן לה את זה.‬ ‫בנות אוהבות גברים שעושים מאמץ.‬
‫קראתי את זה איפשהו.‬
‫טוב, אני הולך.‬
‫פשוט תמשיך.‬
‫אחי, הוא לא יבוא.‬
‫יכולות להיות מלא סיבות לאיחור שלו.‬
‫אנחנו נפספס את המחצית השנייה.‬
‫למי אכפת מפוטבול עכשיו?‬
‫זה חג ההודיה‬ ‫ואבא הבטיח שלפחות נוכל להיפגש…‬
‫- הפגישה הסתיימה. -‬
‫אחי, מה ל…‬
‫אתה אוהב קימצ'י?‬
‫האמת, כן. אתה אוהב סביצ'ה?‬
‫אימא, אני אוהב סביצ'ה?‬ ‫-איך הלך?‬
‫אימא.‬ ‫-מעולם לא אכלת סביצ'ה, בני.‬
‫אבל אתה אוהב סושי,‬ ‫אז אני חושבת שכנראה תאהב את זה.‬
‫מה קרה?‬
‫הקריסטל של סבתא. לא השתמשנו בזה מאז…‬
‫האירוע המיוחד האחרון.‬
‫אימא, לי שותה יין.‬ ‫-לי!‬
‫היי, לי, מה אתה עושה?‬
‫מותר לנו יין באירועים מיוחדים.‬ ‫-זה ממש לא נכון.‬
‫מתי נתנו לך לעשות את זה?‬ ‫-למה שלא תשתה את זה?‬
‫יופי.‬
‫אם כבר מדברים על אלכוהול,‬ ‫שמעתי שג'קי הבריזה מהלימודים, השתכרה,‬
‫והלכה למסיבה בלי פיקוח באגם לאחרונה.‬
‫דברים כאלה קורים הרבה?‬
‫ג'קי השתכרה?‬
‫כל מי שמתחת לגיל 35, בואו נצא מהמטבח.‬
‫עכשיו. קדימה, בואו נלך.‬
‫אתה, את. קדימה.‬
‫אנחנו נמנעים משיחות מסוימות ליד הילדים.‬
‫סליחה.‬
‫אבל כן, זה קרה וריתקנו אותה.‬
‫אל תופתעי שאני מודאג מכך שהאחיינית שלי‬ ‫עושה דברים שלא אופייניים לה.‬
‫היא מתבגרת, ריצ'רד.‬
‫חצי ממה שהם עושים לא אופייני להם,‬ ‫ואני יודעת, כי גידלתי שבעה נערים מתבגרים.‬
‫נשארה אחת. בואי נראה.‬
‫הנה, אני יכולה…‬
‫הלו?‬ ‫-ג'קי.‬
‫היי. אני רק בודקת מה קורה, מתוקה.‬
‫רציתי לראות מתי תחזרי.‬
‫יש לנו עוד הרבה מה לעשות,‬
‫אז כנראה לא אחזור בזמן לארוחת הערב.‬
‫זו לא אפשרות, מתוקה.‬
‫לא רציתי להרוס את ההפתעה,‬ ‫אבל דודך ריצ'רד בא אלייך.‬
‫מה? ברצינות?‬
‫טוב, כן, אני אמהר.‬
‫ביי.‬
‫אני חייבת לחזור,‬ ‫אבל בואי נמסור את השקית האחרונה.‬
‫רגע, אם סיימנו,‬ ‫אז בשביל מי השקית הגדולה האחרונה?‬
‫לא ספרנו נכון?‬
‫היא שלי.‬
‫לקחתי אותה כי אימא שלי‬ ‫תישאר עד מאוחר בבית הספר,‬
‫כפי שהיא אוהבת לעשות בחגים,‬ ‫כי תקופת החגים נוראה.‬
‫תבואי אל משפחת וולטר.‬
‫לא.‬
‫אני רצינית.‬
‫כבר יש שם איזה אלף ילדים.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫לא, בגלל קול?‬
‫לא.‬
‫כאילו…‬
‫לא יודעת.‬
‫זה לא יהיה מוזר.‬
‫וגם אני לא במצב רוח לחגוג,‬ ‫אז נוכל לארח חברה זו לזו.‬
‫את בטוחה שזה בסדר?‬
‫כן.‬
‫הגעת!‬
‫הפתעה!‬
‫התגעגעתי אלייך.‬ ‫-גם אני.‬
‫ג'קי אמרה שזה בסדר אם אבוא.‬
‫בטח, כמה שיותר, יותר טוב.‬
‫היי, ארין. נפלא שהצטרפת אלינו. תיכנסי.‬
‫ביי.‬ ‫-תודה על האירוח.‬
‫כן, טוב לראות אותך.‬
‫תנו לי רק דקה, בסדר?‬
‫היי.‬
‫זה היה ממש מדהים.‬
‫ובאמת באתי כי רציתי ללמוד.‬
‫זה לא רק זה.‬
‫זה קרה בעבר.‬ ‫ילדים הגיעו כדי להיראות נאורים‬
‫או כדי לצלם תמונות לאינסטגרם שלהם או משהו.‬
‫אני מבין.‬
‫אבל זה כבוד בשבילי‬
‫שאבא שלך והקהילה שלך‬ ‫חלקו את זה איתנו היום.‬
‫נתראה?‬
‫כן, נתראה.‬
‫בסדר.‬
‫לא שרפנו את זה השנה. נכון?‬
‫היי!‬ ‫-היי!‬
‫היי.‬ ‫-חג הודיה שמח.‬
‫חג הודיה שמח.‬
‫תודה.‬ ‫-העליונה היא תפוח וקינמון.‬
‫סליחה.‬ ‫-למטה זו פקאן.‬
‫יאמי.‬
‫רוצה כוס יין?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫אז…‬
‫מה דעתך שאראה לך איך לחתוך את ההודו?‬
‫קול ודני יודעים איך?‬
‫היית סומך על שניהם‬
‫עם סכין כזאת?‬
‫בוא.‬
‫אז, את מרגישה בנוח פה?‬
‫את יודעת, עם כל המהומה.‬
‫לקח לי זמן להתרגל,‬
‫אבל גם להרבה דברים אחרים בזמן האחרון.‬
‫רציתי לדבר איתך על משהו.‬
‫בסדר.‬
‫התייעצתי עם עורך דין בנוגע למשמורת.‬
‫עליי?‬
‫לא, על אחד מהעשרות הילדים האחרים שם.‬
‫ג'קי, כשהקריאו את הצוואה של הורייך,‬ ‫הייתי בהלם ובאבל,‬
‫ורציתי לכבד את רצונה של אחותי,‬
‫אז לא התנגדתי שתבואי לפה.‬
‫אבל אני מודה‬
‫שנפגעתי מאוד מכך שההורים שלך בחרו בקת'רין.‬
‫אבל עכשיו אני מבין‬ ‫שהם כתבו את הצוואה לפני 15 שנה,‬
‫כשהיו רק שלושה ילדים במשפחת וולטר,‬ ‫לא עשרה.‬
‫היית תינוקת,‬ ‫אני הייתי בשנות ה־20 לחיי וחגגתי,‬
‫אז אני מבין למה אימא שלך‬ ‫לא חשבה שאוכל לטפל בך.‬
‫את בחורה עירונית‬
‫שאוהבת מוזאונים ובלט.‬
‫ובהחלט אין שום דבר כזה כאן.‬ ‫-לא.‬
‫אני רוצה שתחזרי לאן שאת שייכת.‬
‫לתיכון הישן שלך, למסלול הקבלה לפרינסטון,‬
‫איתי, המשפחה היחידה שנשארה לך.‬
‫את לא צריכה להחליט ברגע זה. פשוט…‬
‫תחשבי על זה‬
‫ותדעי שאני מוכן להמשיך בזה אם תרצי.‬
‫תנמיך קצת את הזווית. זהו זה.‬
‫ואז תתחיל לנסות לפתוח אותו.‬
‫כל הכבוד. יפה.‬
‫בסדר.‬ ‫-זה הולך שמאלה.‬
‫נשים קודם. תסלחו לי.‬
‫אני בא. אני עובר.‬
‫צלחת…‬ ‫-את כל כך מעודנת.‬
‫חשבת שזה מטען.‬ ‫-חשבתי שזה…‬
‫טוב, חבר'ה. בואו נתיישב.‬
‫חשבתי שלפני שנתחיל לאכול,‬
‫למה שלא נעשה סבב‬
‫ונשתף את מה שאנחנו מודים עליו השנה?‬
‫קול,‬
‫נתחיל איתך?‬
‫נראה לי שאני מודה על כך‬ ‫שהברונקוס לא חוסלו לגמרי השנה.‬
‫אני מודה על סוף השבוע הארוך‬ ‫ועל ההזדמנות לצפות בסרטים.‬
‫אני מודה על כך שלא הייתי צריך לבשל היום,‬
‫וגם אתם צריכים להגיד תודה.‬
‫אני מודה על כך שקיבלתי הזדמנות‬
‫ללמוד עוד על יום האבל של הילידים.‬
‫לא מתחשק לי.‬
‫אני מודה על כך‬
‫שהבנות אוהבות את הקסם והמראה הטוב שלי,‬
‫ושנינו מודים על כך‬ ‫שאנחנו חלק מהמשפחה הזאת,‬
‫נכון, לי?‬ ‫-ואנחנו אוהבים שאתם חלק ממנה.‬
‫אני מודה על כך שאני פה.‬ ‫תודה שאתם מארחים אותי.‬
‫אין בעד מה.‬
‫אני מודה על המון דברים.‬
‫עליכם, כמובן,‬
‫אבל בעיקר על ויל.‬
‫כדאי שאלך.‬
‫כמובן, מתוקה.‬
‫אני אארוז קצת ממילוי החמוציות־שקדים.‬
‫הוא האהוב על ויל.‬ ‫-אבל, אימא, אנחנו צריכים לשמוע את תורך.‬
‫אלוהים, יש המון על מה להודות.‬ ‫קדימה, תאכלו לפני שזה יתקרר.‬
‫בתיאבון.‬ ‫-קדימה.‬
‫זה ממש מגניב, נכון, ג'קס?‬
‫איך זה נקרא?‬ ‫-מנהטנהנג'.‬
‫כמו סטונהנג'.‬ ‫-בדיוק.‬
‫זה קורה רק פעמיים בשנה‬
‫כשהשמש מתיישרת באופן מושלם‬ ‫עם קווי הרחובות של מנהטן.‬
‫אור זוהר עובר דרך שני בניינים גבוהים‬
‫וקרני השמש מתפזרות לכל הכיוונים.‬
‫אימא שלה חיה בשביל היומיים האלה.‬
‫נכון.‬ ‫-שיהיה.‬
‫ערים גדולות מוערכות יותר מדי.‬ ‫ג'קי מבינה עכשיו.‬
‫אולי נוכל לראות את מנהטנהנג'‬ ‫יחד בשנה הבאה.‬
‫את יודעת, אם תחליטי לבוא לבקר.‬
‫חבל שהיא לא חוזרת לשם.‬
‫אלוהים, לי. אל תהיה חמור.‬
‫לי, אני לא חושב שאתה כועס על ג'קי, נכון?‬
‫היא לא הולכת לשום מקום. אז בוא…‬ ‫-בעצם…‬
‫אולי כן.‬
‫את בטוחה?‬
‫את חוזרת?‬
‫מה קורה?‬
‫אני שוקל להגיש בקשה למשמורת.‬
‫מה?‬ ‫-בגלל זה באת?‬
‫כדי להחזיר אותה?‬ ‫-הזמנת אותי לכאן, זוכרת? ולא.‬
‫האפוטרופסות על ג'קי הוסדרה בצוואה.‬
‫אני מבין, אבל אני קרוב משפחתה היחיד,‬ ‫ואפשר לערער על זה.‬
‫את באמת תעזבי?‬
‫ריצ'רד, חשבת על זה לעומק?‬
‫לגדל מתבגרת כשאתה עובד במשרה מלאה?‬
‫אני נוסע פחות והיא צריכה להיות עם המשפחה.‬
‫אנחנו משפחה.‬
‫את יודעת למה הכוונה.‬ ‫-אתה חייב להודות‬
‫שאורח החיים שלך לא ממש מתאים לאספות הורים‬
‫ולארוחות ביתיות בכל יום.‬
‫אתה לא ממש מכיר אותי, ג'ורג',‬
‫עם כל הכבוד.‬
‫תקשיב, אני חושב שמבחינתנו,‬
‫השורה התחתונה היא שאנחנו רק רוצים‬ ‫שלג'קי תהיה יציבות.‬
‫עקביות היא ממש חשובה.‬
‫גם אני רוצה את זה.‬
‫מה את רוצה?‬
‫הוא צודק.‬
‫את יודעת מה את רוצה?‬
‫הדבר היחיד שאני יודעת בוודאות‬
‫זה… שבלתי אפשרי לקבל את מה שאני רוצה.‬
‫אתה יודע, ריצ'רד, אם יש דבר אחד שלמדתי,‬
‫זה שמשפחה לא תמיד מוגדרת על ידי דם.‬
‫ידעת שאני מאומצת?‬
‫ההורים שלי היו נפלאים,‬
‫אבל תמיד הייתי ממש סקרנית‬ ‫לגבי ההורים הביולוגיים שלי.‬
‫אז אחרי הקולג', יצאתי לטיול‬ ‫כדי לפגוש את אימי הביולוגית,‬
‫ותנחשי מי באה איתי?‬
‫אימא שלי.‬
‫אנג'ליקה הייתה איתי,‬
‫לצידי, במכונית במשך שעות,‬ ‫בזמן שעיבדתי את כל התקוות והפחדים שהצטברו.‬
‫וכשסוף סוף הגענו לקולורדו,‬ ‫היא חיכתה במלונית‬
‫בזמן שהלכתי למסעדה‬ ‫שבה אימא שלי הסכימה להיפגש.‬
‫אבל היא לא הגיעה.‬
‫הייתי שבורה.‬
‫אבל היה שם מלצר אחד,‬ ‫והוא המשיך למלא את ספל הקפה שלי,‬
‫ואני חושבת שהוא ריחם עליי כי הוא הביא לי‬
‫פרוסת פאי ענקית.‬
‫לא ריחמתי עלייך.‬
‫פשוט חשבתי שהיא הדבר‬ ‫הכי לוהט שראיתי בחיים.‬
‫ככה נפגשתם?‬
‫כן.‬
‫הלכתי לחפש משפחה ביולוגית,‬ ‫אבל במקום זאת מצאתי משפחה שבחרתי.‬
‫ואני מודה על כך בכל יום.‬
‫- קפה לארק -‬
‫אני צריך את שולחן תשע. תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫אחרי העבודה.‬
‫תודה.‬
‫בסדר. שלוש.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫זה היה די אינטנסיבי.‬
‫את יודעת מה תעשי?‬
‫אני לא יודעת מה נשאר לי בניו יורק,‬
‫אבל אני גם לא יודעת אם אני שייכת לכאן.‬
‫קיימות הרבה משפחות מחורבנות,‬
‫אבל משפחת וולטר לא אחת מהן.‬
‫יש!‬
‫הייתי נאחזת בזה כמה שאפשר.‬
‫היי, את הולכת?‬
‫כן.‬
‫מגניב שג'קי הזמינה אותך.‬
‫למה, כי היא מדהימה ולא יכולה לטעות?‬
‫לא, כי אני שמח שהיה לך לאן ללכת.‬
‫כן.‬
‫סליחה, זה היה יום ארוך.‬
‫רוצה לחזור איתי?‬
‫בפעם אחרת.‬
‫אלווה אותך החוצה.‬
‫זה בסדר.‬
‫טוב.‬
‫היי, צריך להתחיל ב"צא לדרך".‬ ‫-נו, באמת, התחלתם בלעדיי.‬
‫טוב, לא שאני רוצה להפוך את זה להרגל,‬
‫אבל הערב היה כיף.‬
‫רואה?‬
‫כיף להאכיל אנשים בחג ההודיה‬ ‫כמו שכיף כשמאכילים אותך.‬
‫כן, אני אוהבת גם את החלק של האכילה.‬
‫קפה לארק.‬
‫היילי, היי. זה מאטו.‬
‫היי, מאטו.‬ ‫-אז איך הלך?‬
‫הלך ממש טוב.‬
‫הגשנו 15 ארוחות,‬
‫ואני חושבת שתהיה די מרוצה מההכנסות.‬
‫זה נפלא.‬
‫כן.‬
‫ולמעשה, היה נחמד מאוד‬ ‫לגרום לתושבי סילבר פולס להרגיש‬
‫רצויים ביום שיכול להיות‬ ‫די בודד עבור אנשים.‬
‫זה מעולה.‬ ‫-כן.‬
‫אני חייב לזוז, אבל ויל שם?‬
‫כן, הוא כאן.‬
‫טוב, פשוט תמסרי לו תודה.‬
‫וברכות על הרעיון הגאוני‬ ‫להשאיר את המקום פתוח היום.‬
‫אני חייב לכם.‬
‫כן.‬
‫כן, אני אמסור לו.‬
‫נו?‬
‫הוא מרוצה?‬
‫כן, מרוצה מאוד‬
‫מהרעיון הגאוני שלך‬ ‫לפתוח את בית הקפה בחג ההודיה.‬
‫סליחה. לא הייתי צריך לשקר.‬ ‫-אז למה שיקרת?‬
‫אני לא מבינה למה…‬ ‫-כי חשבתי שאחרת לא תסכימי.‬
‫בפעם הראשונה מזה הרבה זמן, אני…‬
‫אני מרגיש התלהבות מקצועית בזכות הלארק,‬
‫ויש לי רעיונות חדשים,‬ ‫כמו להישאר פתוחים היום,‬
‫אבל אני מרגיש שאת לא מבינה.‬
‫ואו.‬
‫טוב, תקשיב, אני מצטערת שאתה מרגיש ככה,‬
‫באמת,‬
‫אבל זו לא הצדקה לכך ששיקרת לי על זה.‬
‫היית צריך להסביר לי.‬ ‫-ניסיתי.‬
‫מתי הסברת?‬ ‫-ניסיתי.‬
‫היילי!‬
‫אולי הייתי צריך לנסות יותר.‬
‫כן. היית צריך.‬
‫רגע.‬ ‫-אני לא רוצה לדבר על זה עכשיו.‬
‫היילי, בחייך.‬ ‫-אתה יכול… פשוט…‬
‫היילי, בחייך.‬
‫תה מנטה. ניחשתי.‬
‫להביא לך עוד משהו?‬
‫אני ממש מצטערת אם הרסתי את חג ההודיה.‬
‫אל תצטערי.‬
‫אני לא יכולה לדמיין כמה זה קשה לך.‬
‫ומעולם לא היה לנו חג בלי מעט דרמה.‬
‫קת'רין,‬
‫שמעתי אותך ואת ג'ורג'‬ ‫מדברים על כך שאני פה נוסף להאכיל.‬
‫אני לא רוצה להיות נטל.‬
‫מתוקה, לא.‬
‫לא, ממש לא, את לא נטל.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫אנחנו אוהבים שאת פה.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן.‬
‫ותדעי שאנחנו רוצים אותך כאן‬ ‫במאה אחוז, אבל…‬
‫ג'ורג' ואני נתמוך בכל מה שתחליטי.‬
‫לכאן.‬
‫תבעט.‬
‫היי.‬
‫יש לכם שיחת וידאו.‬
‫אבא.‬
‫הוא לא יחכה לנצח, אחי.‬
‫היי, מה שלומכם?‬
‫התגעגעתי אליכם. אני מצטער על אתמול.‬
‫האינטרנט כאן לא יציב.‬
‫איך הולך? היה לכם כיף בחג ההודיה?‬
‫חתכתי את ההודו השנה.‬
‫מזל טוב, בן. מזל טוב.‬
‫למה אני מרגישה כאילו זו מתקפת פתע?‬
‫אני לא יודע,‬
‫אולי כי אחיה הקטן והפלייבוי של אנג'ליקה‬
‫הוא חסר רחמים ויש לו צי של עורכי דין.‬
‫כאילו,‬
‫אני מניח שייתכן שיש לו כוונות טובות.‬
‫כן, אולי.‬
‫אלוהים, אני מקווה שהיא תישאר.‬
‫גם אני.‬
‫כאילו, ממש יפה פה.‬
‫השקט מעורר בי צמרמורת.‬
‫נכון?‬
‫אין לך מושג כמה אני מתגעגעת לצופרי המשטרה‬
‫ולשכנים צורחים לפעמים.‬
‫אז תחשבי על זה?‬
‫חשבתי.‬
‫אני רוצה להישאר עם משפחת וולטר.‬
‫לעת עתה, בכל מקרה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫זה לא בגלל‬ ‫שאני לא מתגעגעת אליך ולניו יורק,‬
‫או שאני לא רוצה לגור איתך,‬
‫כי חלק גדול בי רוצה את זה.‬
‫אבל חלק גדול יותר בי‬ ‫לא יודע מי אני בניו יורק בלי המשפחה שלי.‬
‫או אם אני אפילו מוכנה לגלות.‬
‫אני מבין.‬
‫זה באמת חשוב לי שהיית מוכן להילחם למעני.‬
‫היי.‬
‫אני תמיד אילחם בשבילך ואהיה שם בשבילך.‬ ‫לא משנה מה.‬
‫ואני אמשיך לבדוק מה שלומך,‬ ‫אז תגידי לטארה שהיא תקועה איתי.‬
‫סגור?‬
‫סגור.‬
‫בואי הנה.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫גם אני אוהבת אותך.‬
‫אל תהפכי לבוקרת.‬
‫יבוא.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫אז השמועה היא שאת נשארת.‬
‫סליחה שאני מאכזבת אותך.‬
‫לא, אני מצטער.‬
‫מה שאמרתי בשולחן, זה לא היה אישי.‬
‫פשוט קשה לקבל כאן תשומת לב לפעמים.‬
‫אני לגמרי מבינה.‬
‫הכול בסדר?‬
‫הכול בסדר.‬
‫אתה לא צריך לדפוק, לי.‬
‫היי.‬
‫היי. אתה רוצה לדבר על הספר?‬
‫לא.‬
‫באתי להגיד שאני שמח שאת נשארת‬
‫ושיש לי הפתעה בשבילך.‬
‫זה יכול לחכות? נשארו לי עשרה עמודים.‬
‫לא, למעשה, זה לא יכול.‬
‫אנחנו נלך לשם.‬
‫כאן למעלה?‬ ‫-כן.‬
‫ואז תגידי…‬
‫יופי.‬
‫מעולה. רואה, את כישרון טבעי.‬
‫הגענו בדיוק בזמן.‬
‫תראי.‬
‫זה כמו מנהטנהנג' משלנו.‬
‫אלה לא שני בניינים גבוהים, אבל זה…‬
‫אלוהים.‬
‫אלכס.‬
‫את לא חייבת לוותר על כל מה שקשור‬ ‫לחיים הישנים שלך, ג'קי.‬
‫אני מניח שרק רציתי להראות לך את זה.‬
‫- ג'קי -‬
‫זה היה מדהים.‬
‫תודה.‬
‫תודה שהיית אמיצה מספיק לרכוב איתי.‬
‫אתה צוחק?‬
‫אהבתי את זה.‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬