Hagyma, zeller, zsemlemorzsa. És kell… vörös áfonya.
Parker!
- Idén főzöl velem jamszot? - Aha.
- Én akarok. - Tiéd a puffancs. Mindenki egyfélét.
Hozok jamszot, és majd lebokszoljátok.
- Jó reggelt! - Helló!
- Sziasztok! Van palacsinta. - Csak kávét kérek, köszi!
- Elvehetem? - Igen.
- Voltatok futni? - Aha, pedig fájt a fejem.
- Már megint? - Ja, de megesik a hidegben.
- Muszáj enned valamit. - Jó.
Tessék! Ez jó lesz.
Abban pácoljuk a pulykákat?
Hétkilósak. Nincs más.
Isaac, cseréld le azt a bőrdzsekit valami melegebbre!
Ma 80% eséllyel havazni fog.
A stílusért néha meg kell szenvedni.
Ez a dzseki azt üzeni: „kemény, ütős, laza”. Vágod?
Ha megfagysz, akkor leszel csak kemény igazán.
Vágod?
Beszéltél apával? Nem mondta, hánykor hív holnap?
De igen. Tizenegykor.
Jackie, te nem főzöl valamit?
Mindenki készít egy hálaadásnapi fogást.
- Igen. Egyet. - Kivéve engem.
- Mit csinálsz? - Beállítom az ébresztőt.
Én két pulykát sütök. Nyilvánvalóan.
Szóval ha van nálatok bármilyen családi hagyomány,
beszerzem a hozzávalókat.
Válaszd a kedvencedet!
Inkább kihagyom, ha nem baj.
Dehogy!
Kezdem azt hinni, hogy nem volt a legjobb ötlet meghívni Richardot.
Dehogy, szívem! Remek ötlet volt. Tényleg.
Talán pont erre van szüksége.
Jól van.
Egyetek, mert indulnunk kell!
ÉN ÉS A WALTER FIÚK
SILVER FALLS KÖZÉPISKOLA
És akkor a kötelező olvasmány a szünetre
Thomas Wolfe kisregénye lesz,
Az elveszett kisfiú.
- Igen? - Kapunk hozzá szorgalmit?
Mondjuk írjatok egy 500 szavas esszét,
amiben a mű motívumait egy saját történetre vonatkoztatjátok.
Jó pihenést kívánok!
Szívás, hogy olvasnunk kell a szünetben, de ez legalább rövid.
Sűrű négy nap lesz.
Igen?
Ott a házi, a töriprojekt, az ételosztás…
- Jackie! - Igen?
Mi van veled?
Semmi. Miért?
Mert úgy érzem, kerülsz, mióta…
Nem.
Szó sincs róla.
Csak sok a dolgom, tudod?
Meg hát neked is.
- Utál engem. - Dehogy utál.
Elszalasztottam az esélyemet.
- Hogy megcsókold? - Igen.
Azt mondtad, részeg volt, nem?
- Igazi paraszt lettem volna. - Akkor szerencsésen alakult.
- De most azt hiszi, hogy nem kedvelem. - Atyaég, Alex!
Látod már, mi a probléma? Mit tegyek?
Először is, akadj le róla!
Csak kikészíted magad. Meg engem is.
Most komolyan. Ezt hallgatom hetek óta.
Még nem szenvedett így, aki szerint az idő mindent megold.
Csak újra kell próbálnod.
Hogyan?
Nem az én stílusom, hogy pikniket szervezzek, virágot vegyek…
Király! A csajok nem bírják a klisés cuccokat.
Találj ki valamit, aminek őszintén örül!
Egyedül te viszed haza a könyveidet a szünetre.
Nem tervezed jól érezni magad?
Nem vágyom semmilyen hálaadásos dologra.
- Értem. - Mintha nem is létezne.
Ne haragudj!
Nem tudom színlelni, hogy ünnepi hangulatom van.
- Nélkülük… - Cole!
Hazavihetlek, New York?
Ételt osztok a Pacsirtában.
Ahogy érzed.
Nem semmi, hogy a suli legvonzóbb pasija
szóba áll veled azok után, hogy telibe rókáztad.
- Kösz, hogy emlékeztetsz rá. - Mi van?
Nem csak a hálaadást próbálom elfelejteni.
HÁLARABLÁS - INGYENES RENDEZVÉNY MINDENKIT SZERETETTEL VÁRUNK
PACSIRTA KÁVÉZÓ
Két almás, két sütőtökös, egy pekándiós.
Szép napot!
- Isteni a sütőtökös! - Figyu, Will!
Ha mindent megeszel, nem jut a vendégeknek.
Megkérném a kezed, ha már nem lennék túl rajta.
- Martha Stewart elbújhat mögötted. - Köszi!
Hiába hízelegsz, nincs több süti. Felejtsd el!
- Egy dupla mochát kérek. - Máris.
- Tűzforrón. Meg lehet fagyni odakint. - Tudom.
- Ne felejtsd el… - A tejszínhabot. Tudom, Edna.
Maradt még étel, lányok?
Zárva lesz a fogadó, és meg kell oldanom a vacsorát.
Persze, megoldjuk. Hány főre?
- Idén egyedül leszek. - Nem kell így lennie!
- Nyitva leszünk az ünnep alatt. - Tényleg?
Igen?
Akkor számíthattok rám. Köszönöm!
Mióta vagyunk nyitva hálaadáskor?
Mato kérdezte, hogy mivel bezár a fogadó, kinyitnánk-e azoknak,
akiknek nincs hová menniük.
- És engem meg sem kérdeztél? - Nem mondhattunk volna nemet.
Jó, igazad van. De nincs rá elég ember.
- Kylie nem lesz hétvégén, és… - Jövök én.
Kizárt. Anya leszedi a fejem.
Semmi gond. Majd én segítek.
Megoldom. Tudom, hogy imádod a családi ünnepeinket.
Igen, de sokat nyom a latban, hogy te is ott vagy.
- Csak most az egyszer, jó? - Oké.
Megígérem.
Jó.
Milyen volt?
…13, 14, 15, 16. Oké.
Kér valaki kávét, mielőtt kikapcsolom a gépet?
- Nem, köszi! - Nem kérek.
Tizenegy csomagért még nem jöttek el.
Nem értem. Tegnap mindenki visszaigazolta.
Talán megijedtek a hidegtől, vagy csak a szájuk járt.
Kár érte. Most nem lesz hálaadásnapi vacsorájuk.
Mit akarsz csinálni?
- Holnap kiviszem a maradékot. - Remélem, van téli gumi a bringádon.
Ne izgasd magad miatta! Majd megoldom.
Oké.
Vagy akár el is kísérhetlek.
- Inkább… - Én vagyok az elnök.
Ez az én felelősségem.
Ráadásul van autóm.
Mazsolát teszel a kelbimbóba?
Igen.
A szalonna mellé?
- Danny, biztos jó ötlet ez? - Ez az én főztöm, az meg a tiéd.
És hogy néz ki a seb?
A sajátoddal törődj! Jó száraznak tűnik.
Álmodban. A töltelék tökéletes.
Remek! És az étvágya?
Szuper!
Jó az illata.
Oké, kiváló.
Szombaton átmegyek, és kiszedem a varratokat.
Igen. Martának meg boldog pulykanapot!
- Röhejesek vagytok. - Miért?
- Ez nem egy verseny. - Tudom.
Dehogynem!
Mondja a csávó, aki egy doboz fagyival letudja az egészet.
- Anya! - Igen?
Nathannel átmegyünk Sumerhillékhez.
Jó.
De ne maradjatok sokáig! Ritka alkalom, hogy együtt a család.
- Te is mész? - Hová?
Skylar apja előadást tart a hálaadás igazi történetéről.
Nem megy. Ételt hordok ki.
Kettőre mindenki legyen itthon!
Nem tudom, meddig tart, szóval ne várjatok!
Majd eszem azt, ami marad.
- Te meg mit keresel itt? - Láttam a plakátot.
Én hívtam meg őket.
Ez a történelmünkről szól, és a kapcsolatunkról a Földanyával
és minden élőlénnyel, szóval mindannyiunkról.
Jó, hogy eljöttél. Ülj le valahová!
Jó, hogy itt lehetek.
- Nem kaptál semmit? - Nem.
Oké.
Sziasztok!
Köszönöm, hogy eljöttetek!
Szokás szerint minden évben ilyenkor összejövünk,
hogy szóljak hozzátok pár szót.
A legtöbben már jó párszor hallottátok, úgyhogy rövid leszek.
Azért gyűltünk ma össze, hogy gyászoljuk az őseinket ért veszteséget
és gyönyörű földünk elpusztítását.
Hogy felemeljük szavunkat az első „hálaadás” mítosza ellen.
És ahelyett, hogy a mészárlást ünnepelnénk,
emlékezzünk és tisztelegjünk azok előtt,
akik az első „hálarablást” elszenvedték.
Hé, mi van most köztetek Cole-lal?
Ezért akartál segíteni? Hogy kifaggass?
Nem.
Csak…
a tónál azt hittem…
Az égvilágon semmi.
Mi van veled és Cole-lal?
Bocs, nem kell elmondanod.
Nem, ez…
A semminél több, de még nem valami. Érthető így?
Ezer éve ismerjük egymást. Bonyolult.
Muszáj annak lennie?
Hiszen te…
Nem az én dolgom.
Mi?
Mi van?
Mit akartál mondani? Mi vagyok?
Hasonlítasz a tesómra, Lucyra.
A tesódra?
Igen.
Menő vagy, nagyon okos és szép.
Többet érdemelsz, minthogy egy legyél Cole csajai közül, nem?
Cole nem jár senkivel.
Az az ő baja.
Mi baj van egy párkapcsolattal?
Ismerek vagy 100 srácot New Yorkban, akik egymást ölnék érted.
- Richard! - Szia!
Korán érkeztél.
Igen. Bocsi! Remélem, nem baj.
Nem, dehogyis!
Gyere be!
Ebben leszel?
Apát nem érdekli, mi van rajtunk.
Jó. Elindítom.
VÁRAKOZÁS A SZERVEZŐRE…
Utat!
- Drágám! - Hű!
Parker, kifelé azzal! Gyerünk!
- De te mindig… - Nem.
Így már jó. Köszönöm szépen!
Bocsánat!
Semmi baj.
Köszönöm, hogy meghívtál hálaadásra.
Tudom, hogy későn szóltam, de örülök, hogy el tudtál jönni.
Sajnálom, hogy nem voltam jó házigazda, amikor eljöttetek a temetésre.
Ugyan már!
- Mindenkit sokkolt a dolog. - Hát igen.
- Hogy van Jackie? - Tuti jobban lesz, ha meglát.
És hol van?
- Ételadományt szállít ki hálaadásra. - Ilyen időben? Meg lehet fagyni!
Meleg a kabátja.
- Köszönöm! - Szívesen!
Óvatosan, majd én!
Boldog hálaadást!
Na!
Már csak három ház,
és sikeres ételosztást tudhatunk magunk mögött.
Nem azért csináltam,
hanem mert anya nem igazán rajong a hálaadásért.
Na és apukád?
Ő meghalt. Tízéves koromban.
Sajnálom!
Azóta utálom az ünnepeket.
Te is most jössz rá erre, igaz?
Ilyenkor a legrosszabb.
Az első év csupa olyasmi, ami már sosem lesz.
Soha többé nem hallgatják a kedvenc dalukat,
nem lesznek ott a versenyeden, a régóta tervezgetett nyaraláson.
Ők már sosem…
- Ünneplik velünk a hálaadást. - Ja.
Tudom, milyen az.
És tudom, hogy neked háromszor rosszabb.
Hali!
- Mondjam az összefoglalót? - Ne kímélj!
Bridgewater eladta a gólvonalnál, szóval nem áll túl jól a Broncos,
de majd meglátjuk.
További híreink:
ha apa nem kapja össze a védelmet, anya tuti kinyírja Richardot.
Én anyára fogadok.
Min dolgozol?
Semmin.
Nahát! Jackie teáskannáját foltozgatod.
Hát ez igazán kedves, figyelmes és nagylelkű tőled.
- Jól vagy? - Hülyeség.
- Inkább hagyom a francba. - Egyáltalán nem hülyeség.
Add oda neki! A lányok értékelik, ha töröd magad.
Olvastam valahol.
Na jó, én megyek.
Kitartás!
Nem jön el.
Ezer oka lehet, hogy miért késik.
- Lemaradunk a második félidőről. - Kit érdekel most a foci?
Hálaadás van, és apa megígérte, hogy felhív, és…
A TALÁLKOZÓ VÉGET ÉRT.
Most meg mi a…
Szereted a kimcshit?
Igen. És te a cevichét?
Anya, szeretem a cevichét?
Hogy ment?
- Anya! - Még sosem kóstoltad, Benny.
De a szusit szereted, szóval valószínűleg az is ízlene.
Mi a baj?
A nagyi kristálypohara. Nem vettük elő, mióta…
- Az utolsó különleges alkalom óta. - Anya! Lee bort iszik.
Lee! Hé! Te meg mit csinálsz?
- Különleges alkalmakkor ihatunk. - Ez nem igaz.
- Mikor engedtünk mi ilyet? - Inkább ezt idd!
Remek!
Apropó ivászat…
Hallottam, hogy Jackie lógott a suliból, berúgott,
és elment felügyelet nélkül bulizni egy tóhoz.
Gyakran megesik az ilyesmi?
Jackie berúgott?
Aki még nem múlt el 35, az hagyja el a konyhát!
Most! Gyerünk, kifelé!
Ti is! Mozgás!
- Van, ami nem a gyermeki füleknek való. - Bocsánat!
De így volt, és megkapta a büntetését.
Természetes, hogy aggaszt, ha az unokahúgom szokatlanul viselkedik.
Ő egy tini, Richard.
Az 50%-a annak, amit tesz, szokatlan, amit tudok, mert hét tini fiút nevelek.
Egy maradt. Lássuk!
Add, majd én…
- Halló? - Jackie!
Szia! Csak gondoltam, megkérdezem,
kábé mikor érsz haza.
Sok dolgunk van még,
szóval valószínűleg nem érek haza vacsorára.
Arról szó sem lehet, kincsem.
Meglepetésnek szántam, de itt van Richard bácsikád.
Mi? Ez komoly?
Oké. Sietek.
Szia!
Vissza kell mennem, de az utolsót még vigyük ki.
Várj, ha már végeztünk, kié az utolsó csomag?
- Elszámoltuk? - Az enyém.
Elhoztam, mert anya késő estig dogákat javít a suliban,
amit előszeretettel csinál ünnepekkor, mert ugye utáljuk az ünnepeket.
Gyere át Walterékhez!
Nem.
Komolyan.
- Úgyis van ott egy rakás gyerek. - Nem lehet.
Cole miatt?
Nem.
Mármint…
Nem tudom.
Nem lenne fura,
és nekem sincs ünnepi hangulatom, szóval majd támogatjuk egymást.
Tuti nem gáz?
Tuti.
Megjöttél!
Meglepi!
- Hiányoztál. - Te is.
Jackie szerint nem gáz, ha jövök.
Persze. Jó, ha minél többen vagyunk.
Szia, Erin! De jó, hogy jöttél! Kerülj beljebb!
- Sziasztok! - Kösz a meghívást!
Jó, hogy eljöttetek!
Adnátok még egy percet?
Hahó!
Ez tök király volt.
És tényleg azért jöttem, hogy tanuljak.
Nem erről van szó.
Többen jöttek már azért, hogy jó arcnak tűnjenek,
vagy hogy lőjenek pár képet az Instájukra, vagy mit tudom én.
Értem.
De megtiszteltetés volt hallani, amit az apád megosztott velünk.
Majd találkozunk?
Igen, találkozunk.
Oké.
Idén nem égettük oda, mi?
- Nahát, szia! - Szia!
Boldog hálaadást!
- Köszi! - Van almás-fahéjas és pekándiós.
Fincsi!
- Egy pohár bort? - Kérek, köszi!
Szóval,
mit szólnál, ha megmutatnám, hogy kell felvágni a pulykát?
Cole és Danny nem tudja?
Tényleg rájuk mernél bízni
egy ekkora kést?
Gyere!
Jól érzed itt magad?
Ebben a káoszban?
Időbe tellett megszokni,
mint sok minden mást is mostanában.
Beszélni akartam veled valamiről.
Jól van.
Beszéltem ügyvéddel az elhelyezésről.
Az enyémről?
Nem, elvinném a három tucat kölyök közül az egyiket.
Mikor felolvasták a végrendeletet, a sokk és a gyász hatása alatt álltam.
Tiszteletben akartam tartani a nővérem kérését,
úgyhogy beleegyeztem, hogy itt élj.
De…
őszintén szólva nagyon fájt, hogy a szüleid Katherine-t választották.
De azóta rájöttem, hogy azt a végrendeletet 15 éve írták,
amikor még csak három gyerekük volt, nem pedig tíz.
Kisbaba voltál, én akkoriban két végén égettem a gyertyát,
úgyhogy megértem, hogy édesanyád nem számolt velem komolyan.
Városi lány vagy, aki a múzeumokat szereti és a balettet.
- És ilyesmi itt egy szál sincs. - Nincs.
Visszamehetnél oda, ahová tartozol.
A régi sulidba, tovább a Princetonba vezető úton.
Velem, az egyetlen rokonoddal.
Ne kell most mindjárt eldöntened, csak…
gondold át!
Én készen állok, ha te is úgy akarod.
Lefelé álljon a hegye! Még egy picit! Jó!
És most próbáld meg óvatosan kettévágni!
Jó csinálod. Ügyes!
Jól van.
Hölgyeké az elsőbbség! Vigyázat, jövök!
Jaj, ne kéresd magad!
- Azt hitted… - Hogy telerakod a tányérom.
Jól van, üljünk le mindannyian!
Viszont mielőtt nekiesnénk,
menjünk körbe egyesével,
és mindenki mondja el, idén miért ad hálát!
Cole, kezdhetjük veled?
Én azt hiszem, azért vagyok hálás, hogy idén nem söpörték ki a Broncost.
Én a hosszú hétvégéért, és hogy lesz időm megnézni egy csomó filmet.
Hálás vagyok, hogy nem kellett ma főznöm,
amiért ti is hálásak lehettek.
Hálás vagyok, hogy volt alkalmam
többet megtudni az őslakosok gyásznapjáról.
Én kihagyom.
Én azért vagyok hálás,
hogy a lányok imádnak, mert sármos vagyok és jóképű,
és mindketten hálásak vagyunk, hogy a családhoz tartozhatunk. Ugye, Lee?
Mi is örülünk nektek.
Én hálás vagyok, hogy itt lehetek. Köszi a meghívást!
Szívesen!
Én annyi mindenért vagyok hálás.
Természetesen értetek,
de főleg Willért.
Mennem kell.
Persze, drágám.
Csomagolok az áfonyás-mandulás töltelékből.
- Ez Will kedvence. - Anya! Veled mi lesz?
Jaj, annyi mindent mondhatnék. Inkább egyetek, mielőtt kihűl!
- Jó étvágyat! - Lássunk hozzá!
Elképesztően menő. Ugye, Jacks?
- Mi a neve? - Manhattanhenge.
- Mint a Stonehenge. - Igen.
Évente kétszer látható,
amikor a nap pontosan egybeesik a manhattani utcák vonalával.
A fénysugár utat tör magának a felhőkarcolók között,
és beragyogja a várost.
Jackie édesanyja élt-halt ezért a két napért.
- Így volt. - Hát aztán!
A nagyvárosok túl vannak hájpolva. Jackie is rájött.
Talán jövőre megnézhetnénk együtt.
Mármint…
ha eljössz meglátogatni.
Igazán hazaköltözhetne.
Basszus, Lee! Ne legyél bunkó!
Lee, szerintem igazából nem Jackie-re haragszol, ugye?
- Ő nem megy sehová, szóval… - Igazából…
az is lehet.
Komolyan?
Hazaköltözöl?
Mi folyik itt?
Lehet, hogy felügyeleti jogot kérek.
- Mi? - Ezért jöttél?
- Hogy elvidd? - Ti hívtatok meg, emlékszel?
És nem.
Mi vagyunk a gyámjai. A végrendelet szerint.
Értem, de én vagyok az egyetlen rokona. Megtámadhatom.
Tényleg elmennél?
Richard! Végiggondoltad ezt egyáltalán? Egy tinédzsert nevelni főállás mellett?
Már keveset utazom, és a családja mellett a helye.
- Ez a családja. - Tudod, hogy értem.
Azt csak belátod,
hogy ilyen életmód mellett nem fogsz szülőire járni
és mindennap főzni neki.
Nem ismersz olyan jól, George.
Már megbocsáss.
Szerintünk elsődleges, hogy biztosítsuk Jackie számára az állandóságot.
- A kiszámíthatóság nagyon fontos. - Én is azt akarom.
Te mit akarsz?
Igaza van.
Te tudod, mit akarsz?
Csak egyet tudok biztosan,
hogy amire vágyom, már sosem kaphatom meg.
Tudod, Richard, ha egyvalamit megtanultam,
az az, hogy a vérségi kötelék nem minden.
Tudtad, hogy engem adoptáltak?
Csodás szüleim voltak,
de mindig is kíváncsi voltam a vér szerinti szüleimre.
Egyetem után elindultam, hogy megismerjem a szülőanyámat,
és tudod, ki kísért el?
Az anyukám.
Angelica ott volt mellettem,
és órákig zötykölődtünk az autóban,
miközben viaskodott bennem a remény és a félelem.
Amikor Coloradóba értünk, a motelben várt rám,
amíg elmentem abba a büfébe, ahová anyámmal megbeszéltük a találkozót.
De nem jött el.
Teljesen összetörtem.
De volt ott egy pincér, aki töltögette nekem a kávét,
és bizonyára megsajnált, mert hozott nekem egy óriási szelet pitét.
Szó sem volt arról, hogy sajnáltalak.
Csak ő volt a legszebb, akit valaha láttam.
- Így ismerkedtetek meg? - Így.
Igen.
A vér szerinti családomat kerestem, de igazi családra találtam.
És ezért minden nap hálát adok.
- Vinném a kilencest. Köszi! - Parancsolj!
Munka után.
Köszönöm!
Jól van. Három.
Köszi!
Szívesen!
Hát, ez elég durva volt.
Tudod már, mihez kezdesz?
Nem tudom, van-e még keresnivalóm New Yorkban,
de azt sem, hogy idetartozom-e.
Van jó pár elcseszett család a világon, de…
Walterék nem tartoznak közéjük.
Ez az!
Én tuti ebbe kapaszkodnék.
Mizu, lelécelsz?
Aha.
Király, hogy Jackie meghívott.
Mert Jackie az ász, kit tévedni nem látsz?
Nem. Mert örülök, hogy nem kellett egyedül lenned.
Ja.
Bocsi!
Fárasztó napom volt.
Nem jössz át hozzám?
Majd máskor.
Kikísérlek.
Hagyd csak!
Jól van.
- A startmezőről indulunk. - Ne már, elkezdtétek nélkülem.
Oké, nem szeretnék ebből rendszert csinálni,
de egész jó volt a ma este.
Ugye?
Hálaadáskor másokat megetetni legalább olyan jó, mint enni.
Jó, azért az evéssel sincs baj.
Pacsirta kávézó.
Szia, Hayley! Itt Mato.
- Szia, Mato! - Na, hogy ment?
Nagyon jól.
Volt 15 vendégünk,
és szerintem a bevétellel is elégedett leszel.
Ez fantasztikus!
Az.
És csodás érzés volt a Silver Falls-i embereket megvendégelni
egy olyan napon, ami sokaknak elég magányosan telik.
- Ez szuper! - Igen.
Rohanok, de Will ott van?
Igen, mellettem.
Oké. Add át neki a köszönetemet!
És gratulálok a zseniális ötletéhez, hogy a mai napon is legyünk nyitva.
Az adósotok vagyok.
Oké.
Persze, átadom.
Na?
Örült?
Igen, nagyon is.
A zseniális ötletednek, hogy tartsunk nyitva hálaadáskor.
- Sajnálom, hiba volt hazudnom. - Miért tetted?
- Nem értem, miért… - Mert másképp nem egyezel bele.
Hosszú idő óta először…
végre izgalmasnak érzem a munkámat,
csomó ötletem van, mint ez a mai nyitvatartás,
de mintha nem értenél meg.
Jó, sajnálom, hogy így érzed.
Tényleg.
De ez nem jogosít fel arra, hogy hazudj nekem.
- Elmondhattad volna. - Próbáltam.
Mégis, mikor?
Hayley!
Talán lehettem volna kitartóbb.
Igen. Lehettél volna.
- Várj! - Most nem akarom megbeszélni.
- Légyszi! - Megtennéd, hogy…
Hayley, ne már!
Borsmentatea. Tippeltem.
Hozhatok még valamit?
Sajnálom, ha tönkretettem a hálaadást.
Nem kell.
El sem tudom képzelni, milyen nehéz lehet neked.
Nálunk amúgy sincs ünnep egy jó kis dráma nélkül.
Katherine!
Hallottam, mikor arról beszéltetek, hogy még egy szájat kell etetnetek.
- Nem akarok a terhetekre lenni. - Jaj, drágám!
Egyáltalán nem vagy a terhünkre.
Esküszöm!
Nagyon örülünk neked.
- Tuti? - Igen.
És mindenképpen azt szeretnénk, ha maradnál, de…
George-dzsal elfogadjuk, bárhogy döntesz.
Ide!
Rúgd!
Hahó!
- Videóhívásotok van, srácok. - Apa!
Nem ér rá egész nap.
Helló! Hogy vagytok, srácok? Hiányoztok!
Bocs a tegnapiért.
Nem túl jó itt az internet.
Mi újság? Jól telt a hálaadás?
Én vágtam fel a pulykát.
Gratulálok, fiam!
Miért érzem azt, hogy hátba akar támadni?
Nem is tudom.
Talán mert Angelica nagymenő, világfi öcsikéje mindenkin átgázol,
és egy tucat ügyvédje van?
Viszont…
még az is lehet, hogy jót akar.
Igen, talán.
Úgy remélem, hogy Jackie marad!
Én is.
Úgy értem, gyönyörű itt.
De az ember beleőrül ebbe a csendbe.
Ugye?
Nem is tudod, néha mennyire hiányoznak a szirénák
és a szomszédok üvöltözése.
Szóval, átgondolod?
Átgondoltam.
Itt akarok maradni Walteréknél.
Legalábbis egyelőre.
Ne haragudj!
Nem mintha nem hiányoznál akár te, akár New York,
vagy hogy nem élnék veled szívesen,
mert egy nagy részem ezt akarja.
De egy még nagyobb részem nem tudja, ki lennék New Yorkban a családom nélkül.
Vagy hogy készen állok-e kideríteni.
Megértem.
Nagyon jólesik, hogy kész voltál harcolni értem.
Ugyan!
Harcolok érted, és számíthatsz rám, bármi történjék.
És továbbra is érdeklődöm felőled, szóval Tara nem szabadul tőlem.
Megegyeztünk?
Meg.
Gyere ide!
Szeretlek!
Én is téged!
Nehogy cowgirl legyen belőled!
Szabad!
- Szia! - Szia!
Szóval, úgy hallom, maradsz.
Sajnálom, ha csalódást okoztam.
Dehogy, én sajnálom.
Amit vacsoránál mondtam, nem gondoltam komolyan.
Csak itt néha nehéz kiharcolni a figyelmet.
Tökre megértem.
Minden oké?
Minden oké.
Nem kell kopognod, Lee!
Szia!
Szia! A könyvről szeretnél beszélgetni?
Nem.
Csak el akartam mondani…
hogy örülök, hogy maradsz.
És hogy van számodra egy meglepetésem.
Ráér? Tíz oldal van hátra.
Nem. Az a helyzet, hogy nem ér rá.
Oda megyünk.
- Oda fel? - Aha.
Mondd, hogy:
„Hó!”
- „Hó!” - Szuper.
Jól csinálod. A véredben van.
Épp időben érkeztünk.
Nézd!
Ez a mi kis Manhattanhenge-ünk.
Bár itt nincsenek felhőkarcolók, de azért…
Azt a mindenit!
Alex!
Nem kell teljes egészében feladnod a régi életedet, Jackie.
Ezt akartam neked megmutatni.
Fantasztikus volt.
Köszönöm!
Köszönöm, hogy el mertél velem jönni lovagolni.
Viccelsz?
Nagyon élveztem.
A feliratot fordította: Tóth Márton