Løk, selleri og brødsmuler. Jeg har tranebær.
Parker?
-Vil du lage jams med meg? -Ja.
-Jeg og. -Du lager maiskuler.
Alle lager én rett.
Jeg henter jams, og dere kan krangle senere.
-God morgen. -Hei.
-Hei. Det er pannekaker. -Bare kaffe til meg. Takk.
-Jeg tar den. -Løp dere ikke?
Jo, fem kilometer. Med hodepine.
-Igjen? -Ja. Det skjer når det blir kaldt.
-Du må spise noe. -Ok.
Hei. Disse fungerer.
Skal vi ha kalkunlake i dem?
De er på sju kilo. Det er alt vi har.
Hei, Isaac.
Du vil kanskje skifte til noe varmere.
Det er meldt snø i dag.
Jeg ofrer gjerne komfort for stil.
Skinnjakken sier "tøff og kul". Skjønner du det?
Forfrysning sier også "tøff og kul".
Skjønner du det?
Hørte du fra pappa? Vet du når han ringer?
Ja. Klokken elleve.
Vil du lage noe til i morgen?
Alle lager én rett som inngår i måltidet.
-Ja, én ting. -Bortsett fra meg.
Hva gjør du?
Setter på alarm.
Jeg skal lage to kalkuner. Så klart.
Hvis du har noen Howard-familietradisjoner,
kan jeg kjøpe inn.
Ja, velg favoritten din.
Jeg står over, om det er greit.
Ja visst.
Kanskje det ikke var så lurt å invitere onkel Richard.
Jo, det var en strålende idé. Virkelig.
Det kan være akkurat det hun trenger.
Ok.
Spis opp, dere. Vi må dra.
SILVER FALLS VIDEREGÅENDE SKOLE
Når det er sagt, blir leseoppgaven i ferien
Thomas Wolfes kortroman
The Lost Boy.
-Ja? -Kan man få ekstrapoeng for den?
Hva med 500 ord eller mindre
som knytter tekstens tema til en historie fra deres eget liv?
Ha en god ferie.
Det suger at vi må lese i ferien.
Den er i hvert fall kort.
Det blir fire travle dager.
Blir det det?
Jeg har lekser, historieprosjektet, matstasjonen…
-Jackie. -Hva?
Hva foregår?
Ingenting. Hvordan det?
Du har unngått meg siden…
Nei.
Nei, selvsagt ikke.
Vi har bare begge vært veldig opptatt.
-Hun hater meg. -Nei da.
Jeg burde gjort det den gang.
-Hva, kysset henne? -Ja.
Sa du ikke at hun var full?
-Det ville gjort meg til en dust. -Ja. Bra du ikke gjorde det.
Nå misforstår hun meg.
Herregud, Alex.
Så du ser problemet? Hva gjør jeg?
Slutt å være besatt, for det første.
Du gjør deg selv gal. Og meg.
Jeg har ikke hørt annet i flere uker.
Jeg tror ikke på "tiden leger alle sår."
Du trenger bare en ny sjanse.
Hvordan?
Jeg er ikke god til å lage piknik.
-Eller kjøpe blomster… -Bra.
Jenter liker ikke kjedelige typer.
Bare finn noe som er meningsfylt for henne.
Du er den eneste som tar alle bøkene med hjem.
Skal du ikke ha det gøy i ferien?
Vil ikke gjøre noen Thanksgiving-ting i år.
-Ok. -Later som om det ikke eksisterer.
Beklager.
Jeg kan ikke late som om jeg koser meg.
-Uten… -Cole.
Trenger du skyss hjem?
Skal til Lark for å kjøre mat.
Som du vil.
Interessant at skolens heiteste gutt
snakker til deg etter at du spydde på ham.
Takk for påminnelsen.
Hva da?
Det er ikke bare Thanksgiving jeg vil glemme.
ARRANGEMENT. ALLE ER VELKOMNE
To eple, to gresskar og én pekannøtt.
Ha det bra.
-Gresskarpaien er fantastisk. -Ok.
Spiser du alt, har vi ingenting å selge.
Synd jeg ikke kan fri til deg to ganger.
-Du er bedre enn Martha Stewart. -Ok. Takk.
Det komplimentet ga deg ikke et stykke til.
-Dobbel mokka, vær så snill. -Ok.
-Ekstra varm. Det er iskaldt ute. -Jeg vet det.
-Og ikke glem… -Ekstra krem. Jeg vet det, Edna.
Har dere noe ekstra mat?
Jeg må finne på middag nå som vertshuset stenger.
Vi ordner en pose. Til hvor mange?
-Jeg spiser alene i år. -Du trenger ikke det.
-Vi holder åpent i høytiden. -Gjør vi det?
Gjør dere det?
Regn med meg. Takk.
Siden når holder vi åpent på Thanksgiving?
Mato meldte.
Vertshuset stenger, så han ba oss ha åpent
for folk som trenger et sted.
Og du sa ja uten å spørre meg?
Vi kunne jo ikke si nei.
Nei. Men vi har ikke staben.
-Kylie har fri i helgen. -Jeg kan jobbe.
Nei. Mamma dreper meg.
-Jeg blir her og hjelper til. -Jeg takler det.
Du er glad i høytid med familien.
Ja, men det er jo fordi du er der.
Bare denne ene gangen.
-Ok? Jeg lover. -Ja.
Ok.
Hvordan var det?
…13, 14, 15, 16. Ok.
Vil noen ha kaffe før jeg slår av espressomaskinen?
-Nei takk. -Trengs ikke.
Det er enda elleve uavhentede poser.
Jeg skjønner det ikke. Alle bekreftet i går.
De ville nok ikke ut i kulden. Eller de er upålitelige.
Så synd. De får ikke noe Thanksgiving-måltid nå.
Hva skal man gjøre?
Jeg skal levere resten selv i morgen.
Ha piggdekk på sykkelen.
Ikke tenk på det.
-Jeg finner ut av det. -Ok.
Eller… Kanskje jeg skal bli med deg.
-Jeg… -Jeg er arrangementsleder.
Det er mitt ansvar.
Og jeg har en bil.
Har du rosiner i rosenkålen?
Ja.
Og i pancettaen?
-Danny, jeg tviler på dette. -Dette er min rett, og det er din rett.
Hvordan ser snittet ut?
Du bør sjekke din. Det ser litt tørt ut.
Nei. Fyllet er perfekt.
Bra. Og appetitten hans?
Så bra.
-Ja, det lukter godt. -Ok, utmerket.
Jeg kommer på lørdag for å fjerne stingene.
Ja.
Hils Marta og si god høytid.
-Dere er teite. -Hva?
-Det er ingen konkurranse! -Nei.
Jo, det er det.
Sier fyren som bidrar med en boks vaniljeis hvert år.
-Mamma? -Ja.
Nathan og jeg skal til Summerhill-familien.
Ok.
Kom snart tilbake.
Vi er så sjeldent samlet her.
-Skal du også dit? -Hvor?
Skylars far foreleser om den egentlige Thanksgiving-historien.
Kan ikke. Jeg leverer mat.
Alle må komme hjem før klokken to.
Dette kan ta litt tid.
Ikke vent. Jeg kan ta rester når jeg kommer hjem.
Hva gjør du her?
Jeg så flygebladet.
Jeg inviterte dem.
Dette handler om vår historie og forbindelsen
til moder Jord
og til alt levende. Det betyr alle.
Godt å se deg. Finn et sted å sitte.
Fint å være her.
-Tok du ikke noe? -Nei.
Ok.
Hei, alle sammen.
Takk for at dere kom.
Som vanlig, når vi samles på denne tiden av året,
vil jeg si noen ord.
De fleste av dere har hørt meg si dette mange ganger før,
så jeg skal være kort.
Vi er samlet her for å sørge over tapet av våre forfedre
og ødeleggelsen av vårt vakre land.
Vi protesterer mot mytologien om den første "Thanksgiving".
I stedet for å feire den massakren,
husker og hedrer vi alle de som led
på den første Takke-takingen.
Hei, hva er greia med deg og Cole?
Ville du hjelpe så du kan avhøre meg?
Nei.
Jeg bare…
På hytta trodde jeg…
Absolutt ingenting.
Hva er greia med deg og Cole?
Beklager, du trenger ikke si det.
Nei, det er…
Ikke ingenting, men ikke noe. Gir det mening?
Vi har kjent hverandre i årevis. Det er komplisert.
Må det være det?
Jeg mener, du er…
Ikke min sak.
Hva da?
Hva skulle du si? Jeg er hva?
Du minner om min søster, Lucy.
Søsteren din?
Ja.
Du er kul og veldig smart og pen.
Er du ikke verdt mer enn å bare være én i Coles harem?
Cole vil ikke ha noen kjæreste.
Det er hans problem.
Hva er galt med å ha et forhold?
Hundre karer i New York ville slåss for å bli kjæresten din.
-Richard. -Hei, Katherine.
Du er tidlig ute.
Ja. Håper det går greit.
Ja, det går helt fint.
Kom inn.
Skal du gå med det der?
Pappa bryr seg ikke om klærne våre.
Greit. Jeg starter den.
VENTER PÅ VERTEN…
Unna vei!
-Vennen. -Jøss!
Parker, ut med det. Kom igjen.
-Må du alltid… -Nei.
Det er bra. Tusen takk.
Beklager det.
Ikke noe problem.
Takk for invitasjonen til Thanksgiving.
Det var kort varsel, men fint du kunne bli med.
Beklager at jeg ikke var mer gjestfri da du og George var i begravelsen.
Det går bra. Vi var alle i sjokk.
Ja. Hvordan går det med Jackie?
Hun vil nok like å se deg.
Hvor er hun?
Hun er ute og leverer Thanksgiving-måltider.
I dette været? Det er kaldt.
Hun har varm frakk.
-Takk. -Bare hyggelig.
Oi. Jeg tar døren.
God Thanksgiving.
Ok, bare tre hus gjenstår.
Så kan vi dele poengene for en vellykket utkjøring.
Hovedsaken er ikke poengene.
Det er at moren min ikke liker Thanksgiving.
Hva med faren din?
Han døde da jeg var ti år.
Beklager.
Høytidene suger nå.
Du begynner vel å merke det nå.
Jeg vet det er fælt.
Det første året er fullt av: "De skal aldri."
De skal aldri høre yndlingssangen sin igjen.
Eller se på et friidrettsstevne eller dra på den reisen de ville.
De skal aldri…
Feire Thanksgiving igjen.
Ja.
Jeg vet følelsen.
Og jeg vet at det er tre ganger verre for deg.
Hei.
Vil du høre om det?
Sett i gang.
Bridgewater tabbet seg ut.
Det ser ikke så bra ut for Broncos.
Men vi får se.
En annen ting er at hvis pappa ikke får opp forsvaret sitt,
kommer mamma til å kverke Richard.
Jeg satser på mamma.
Hva driver du med?
Ingenting.
Jøss, du fikser Jackies tekanne.
Det er veldig snilt, følsomt og omtenksomt av deg.
-Føler du deg ok? -Det er teit.
-Jeg tror jeg bare glemmer det. -Nei, det er ikke teit.
Gi den til henne.
Jenter liker omtenksomhet.
Jeg leste det et sted.
Ok, jeg skal gå.
Bare fortsett.
Han kommer ikke.
Han kan være sen av flere grunner.
Vi mister andre omgang.
Hvem bryr seg om fotball nå?
Det er Thanksgiving, og pappa lovet at han skulle komme…
MØTET ER AVSLUTTET.
Hva i…
Liker du kimchi?
Ja, faktisk. Liker du ceviche?
Mamma, liker jeg ceviche?
Gikk det bra?
-Mamma. -Du har aldri spist ceviche, Benny.
Men du liker sushi, så jeg tror du hadde elsket det.
Hva er i veien?
Vi har ikke brukt bestemors krystall siden…
Siste spesielle anledning.
-Mamma, Lee drikker vin. -Lee.
Hei, hva gjør du?
-Vi får vin ved spesielle anledninger. -Absolutt ikke.
-Nevn én gang vi tillot det. -Drikk dette.
Bra.
Apropos alkohol,
jeg hørte at Jackie skulket skolen, drakk seg full
og dro på fest ved en innsjø, uten oppsyn.
Skjer sånne ting ofte?
Ble Jackie full?
Alle under 35 år, gå ut av kjøkkenet.
Nå. Kom igjen. Gå.
Du, du, du og du. Kom igjen.
Vi skåner små ører for visse ting.
Beklager.
Men ja, det hendte. Hun fikk husarrest.
Jeg er naturligvis urolig
når niesen min gjør uvanlige ting.
Hun er tenåring, Richard.
Mye av oppførselen er uvanlig.
Jeg har jo oppdratt sju tenåringsgutter.
Én igjen. Skal vi se.
Her, jeg kan…
-Hallo? -Jackie.
Hei. Jeg bare hører hvordan det går.
Jeg ville høre når du kommer hjem.
Vi har faktisk mye mer å gjøre,
så jeg kommer nok ikke tilbake til middag.
Det er ikke et alternativ.
Jeg ville overraske, men onkel Richard er her.
Hva? Mener du det?
Ok, jeg skal skynde meg.
Ha det.
Jeg må tilbake, men la oss ta den siste posen.
Vent. Hvis vi er ferdige, hvem er den siste til?
Telte vi feil?
Den er min.
Jeg tok den fordi moren min skal jobbe på skolen til sent.
Hun liker å gjøre det i høytider, for de suger.
Bli med til Walters.
Nei.
Jeg mener det.
Det er tusen barn der allerede.
Jeg kan ikke.
Ikke på grunn av Cole?
Nei.
Jeg mener…
Jeg vet ikke.
Det går bra.
Jeg føler meg ikke festlig, så vi kan holde hverandre med selskap.
Er dette greit?
Ja.
Å! Du rakk det.
Overraskelse!
-Jeg har savnet deg. -Samme her.
Jackie sa det var ok at jeg kom.
Ja. Jo flere, jo bedre.
Hei, Erin. Så fint at du ble med. Kom inn.
-Ha det. -Takk for oss.
Ja, fint å se deg.
Gi meg et øyeblikk, ok?
Hei.
Det var helt utrolig.
Og jeg kom fordi jeg ville lære.
Det er ikke bare det.
Det har skjedd før. Folk kommer for å virke woke,
eller ta bilder til Instagram og sånn.
Jeg skjønner.
Men jeg er glad
for at dere delte dette med oss i dag.
Sees vi?
Ja, vi sees.
Ok.
Vi svidde den vel ikke i år?
-Å, hei! -Hei!
-Hei. -God høytid!
God høytid.
-Takk. -Den er med eple og kanel.
-Beklager. -Og pekan.
Nam.
-Vil du ha et glass vin? -Gjerne.
Hei.
Skal jeg vise deg hvordan du skal skjære opp kalkunen?
Vet Cole og Danny hvordan?
Ville du hatt tillit til at de to
kan bruke en sånn kniv?
Kom igjen.
Så, har du det bra her?
Med alle "ma'am".
Det tok tid å venne seg til.
Men det gjelder jo mange ting i det siste.
Det er noe vi må prate om.
Ok.
Jeg spurte advokat om omsorgsrett.
For meg?
Nei, for av en av de andre tre dusin ungene der ute.
Da de leste dine foreldres testamente, var jeg i en tilstand av sjokk og sorg.
Jeg ville bare følge min søsters ønsker.
Så jeg gikk med på at du flyttet hit.
Men jeg må innrømme
at jeg ble såret av at de valgte Katherine.
Men nå innser jeg at de skrev det for 15 år siden,
da det bare var tre Walter-barn, ikke ti.
Du var en baby, jeg var i 20-årene og festet.
Jeg forstår hvorfor moren din ikke trodde jeg kunne ta meg av deg.
Du er en byjente
som liker museer og ballett.
-Og det er ingenting av det her. -Nei.
Jeg vil få deg hjem igjen.
På den gamle skolen og på Princeton-banen.
Med meg. Den eneste familien du har igjen.
Du trenger ikke å bestemme deg nå.
Tenk på det.
Vit at jeg er klar for å gjøre det om du vil.
Pek den litt nedover i vinkel. Sånn.
Så begynner du å prøve å dele den opp.
Sånn, ja. Bra.
Ok.
Damene først. Unnskyld meg. Den kommer her. Unna vei.
Du er så elegant.
-Du trodde… -Du trodde det var en lader.
Ok, folkens. La oss sette oss.
Jeg tenkte at før vi begynner å spise,
kan vi ta en runde rundt bordet
og dele hva vi er takknemlige for i år?
Cole, vi begynner med deg.
Jeg er takknemlig for at Broncos ikke ble slått i år.
Jeg er takknemlig for langhelgen og muligheten til å se mange filmer.
Jeg er bare takknemlig for at jeg ikke trengte å lage mat i dag,
og det burde dere også være.
Jeg er takknemlig for at jeg kunne
få vite mer om urinnvånernes sørgedag.
Jeg har ikke lyst.
Vel, jeg er takknemlig
for at damene elsker sjarmen og utseendet mitt.
Vi er begge takknemlige for å være en del av familien, ikke sant, Lee?
Vi elsker å ha dere med.
Jeg er bare glad for å være her. Takk for det.
Bare hyggelig.
Jeg er takknemlig for så mye.
Dere, selvfølgelig.
Men aller mest Will.
Jeg bør gå.
Selvsagt, vennen.
Jeg pakker inn litt tranebær- og mandelfyll.
-Wills favoritt. -Men, mamma, vi må høre ditt svar.
Det er så mye å være takknemlig for. Bare spis før det blir kaldt.
-Vel bekomme. -Nam.
Det er så kult, ikke sant, Jacks?
-Hva? -Manhattanhenge.
-Som Stonehenge. -Akkurat.
Det skjer bare to ganger i året
når solen står perfekt på linje med Manhattan-gatenettet.
En stor lyssøyle skinner mellom to høye bygninger
med stråler i alle retninger.
Moren hennes levde for de to dagene i året.
-Virkelig. -Samme det.
Store byer er overvurdert. Jackie innser det nå.
Kanskje vi kan se Manhattanhenge sammen neste år.
Hvis du bestemmer deg for å komme på besøk.
Hun flytter ikke tilbake.
Herregud, Lee. Ikke vær dust.
Det er vel ikke egentlig Jackie du er sint på.
-Hun skal ingen steder. Så la oss… -Kanskje jeg skal det.
Er du sikker?
Flytter du tilbake?
Hva skjer?
Jeg vurderer å søke om omsorgsrett.
-Hva? -Derfor du kom?
-For å ta henne tilbake? -Du inviterte meg hit, husker du? Og nei.
Vergene ble avgjort i testamentet.
Jeg vet det.
Jeg er eneste slektning og kan søke.
Vil du flytte?
Richard, har du tenkt gjennom dette?
Oppdra en tenåring og jobbe fullt.
Jeg reiser mindre. Hun bør være hos familie.
-Vi er en familie. -Du skjønner.
Men du må innrømme
at livsstilen din ikke passer med foreldremøter
og hjemmelagde måltider daglig.
Du kjenner meg ikke så godt.
Med all respekt.
Jeg tror at for oss
er poenget at vi bare vil at Jackie skal ha stabilitet.
Forutsigbarhet trengs.
Jeg vil også det.
Hva vil du?
Han har rett.
Vet du hva du vil?
Det eneste jeg vet sikkert,
er at det jeg vil ha, er umulig å få.
Om det er én ting jeg har lært,
er det at familie ikke alltid betyr blodsbånd.
Jeg er adoptert.
Mine foreldre var flotte,
men jeg var nysgjerrig på de biologiske foreldrene.
Etter college kjørte jeg for å møte min biologiske mor.
Gjett hvem som ble med.
Moren min.
Angelica var med meg,
ved siden av meg, i timevis, mens jeg gikk gjennom alt av håp og frykt
som hadde samlet seg.
Da vi kom til Colorado, ventet hun på motellet
mens jeg dro til kafeen der jeg skulle møte moren min.
Men hun kom ikke.
Jeg var knust.
Men det var en kelner som fylte på kaffekoppen min.
Han syntes nok synd på meg. Han ga meg
et gigantisk stykke med pai.
Jeg syntes ikke synd på deg.
Men hun var den fineste jeg hadde sett.
Var det sånn dere møttes?
Ja.
Jeg lette etter blodsbånd, men fant en valgt familie i stedet.
Og jeg er takknemlig hver dag.
-Til bord ni. Takk. -Vær så god.
Etter jobb.
Takk.
Greit. Tre.
Takk.
Bare hyggelig.
Det var jo ganske intenst.
Vet du hva du skal gjøre?
Jeg vet ikke om jeg bør være i New York,
men heller ikke om jeg hører hjemme her.
Det er mange dårlige familier der ute.
Walter-familien er ikke en av dem.
Ja!
Jeg ville holdt på det.
Hei, drar du?
Ja.
Bra Jackie inviterte deg.
Fordi hun er best og ikke kan gjøre noe galt?
Nei, jeg er glad du hadde et sted å dra.
Akkurat.
Beklager. Det har vært en lang dag.
Vil du bli med hjem til meg?
En annen gang.
Jeg følger deg ut.
Det går bra.
Greit.
-Hei, du må begynne på "start". -Kom an, dere begynte uten meg.
Ikke at jeg vil gjøre det til en vane,
men det var ganske gøy i kveld.
Ser du?
Å gi folk mat på Thanksgiving er like bra som å få mat.
Vel, jeg liker å spise mat også.
Lark Café.
Hei, Hayley. Det er Mato.
-Hei, Mato. -Hvordan gikk det?
Det gikk veldig bra.
Vi hadde 15 gjester,
og jeg tror du blir fornøyd med totalbeløpet.
Så fantastisk.
Ja.
Og det var hyggelig å få innbyggerne til å føle seg
velkomne på en dag som kan være ganske ensom.
-Det er flott. -Ja.
Jeg må gå, men er Will der?
Ja, han er her.
Hils og si takk.
Og det var en veldig god idé å holde åpent i dag.
Jeg skylder dere.
Ja.
Jeg skal si det til ham.
Så?
Er han fornøyd?
Ja, veldig fornøyd
med din geniale idé om å holde åpent på Thanksgiving.
-Jeg burde ikke ha løyet. -Så hvorfor?
-Jeg forstår ikke hvorfor… -Ellers ville du ikke vært enig.
For første gang på lenge
føler jeg yrkesmessig glede på grunn av Lark.
Jeg får nye ideer, som å holde åpent i dag,
men føler meg misforstått.
Jøss.
Jeg beklager at du føler det slik.
Virkelig.
Men det er ikke greit å lyve til meg om det.
-Du burde forklart. -Jeg prøvde.
Når forklarte du det?
Hayley!
Jeg burde prøvd hardere.
Ja. Det burde du.
-Vent. -Jeg vil ikke snakke om det nå.
-Kom igjen. -Kan du bare…
Hayley, kom igjen.
Peppermynte-te. Jeg gjettet.
Er det noe mer du vil ha?
-Lei for at jeg ødela Thanksgiving. -Ikke vær det.
Dette må være utrolig vanskelig for deg.
Vi har aldri hatt en høytid uten litt drama her.
Katherine.
Jeg overhørte deg og George snakke om at jeg er en ekstra munn å mette.
Jeg vil ikke skape bry.
Kjære deg. Nei.
Nei, du gjør absolutt ikke det.
Jeg lover.
Vi vil ha deg her.
-Er du sikker? -Ja.
Og du skal vite at vi vil ha deg her, men…
…George og jeg støtter deg uansett.
Her borte.
Skyt.
Hei, yo.
-Noen er på videosamtale. -Pappa.
Den venter ikke evig.
Hei, hvordan går det? Jeg savner dere.
Unnskyld for i går.
Internett her har vært ujevnt.
Hvordan går det? Fin Thanksgiving?
Jeg skar kalkunen i år.
Gratulerer, sønn. Gratulerer.
Hvorfor føles det som et snikangrep?
Jeg vet ikke.
Kanskje fordi Angelicas kjekkas-lillebror
har en nådeløs side og en haug advokater.
Jeg mener…
Det er jo mulig at han har gode hensikter.
Ja, kanskje.
Jeg håper hun blir her.
Jeg også.
Det er vakkert her ute.
Stillheten gjør meg nervøs.
Ikke sant?
Du aner ikke hvor mye jeg savner politisirener
og skrikende naboer noen ganger.
Så du skal tenke på det?
Det har jeg gjort.
Jeg vil bli hos Walter-familien.
Foreløpig, i hvert fall.
Beklager.
Det er ikke det at jeg ikke savner deg eller New York,
eller at jeg ikke vil bo med deg.
En stor del av meg vil det.
Men en større del av meg vet ikke hvem jeg er i New York
uten familien min.
Eller om jeg er klar for å vite.
Jeg forstår.
Det betyr mye at du var villig til å kjempe for meg.
Hei.
Jeg vil alltid kjempe for deg og støtte deg. Uansett.
Og jeg fortsetter å følge deg. Si at Tara ikke er kvitt meg.
Avtale?
Avtale.
Kom her.
Glad i deg.
Glad i deg også.
Ikke bli en bondejente.
Kom inn.
-Hei. -Hei.
Jeg hører at du blir værende.
Beklager å skuffe deg.
Nei, jeg beklager.
Det jeg sa ved bordet var ikke personlig.
Det er vanskelig å få oppmerksomhet her iblant.
Jeg skjønner det.
Alt i orden?
Alt i orden.
Du trenger ikke banke, Lee.
Hei.
Hei. Vil du snakke om boken?
Nei.
Jeg kom for å si at jeg er glad for at du blir her.
Og at jeg har en overraskelse til deg.
Kan det vente? Har ti sider igjen.
Nei, faktisk ikke.
Vi går bort dit.
-Opp her? -Ja.
Så kan du si:
"Rolig."
-Rolig. -Bra.
Sånn, ja. Du er et naturtalent.
Vi rakk det akkurat.
Se.
Det er vår egen Manhattanhenge.
Det er ikke to høye bygninger, men…
Herregud.
Alex.
Du trenger ikke å gi opp alt fra ditt gamle liv, Jackie.
Jeg ville bare vise deg det.
Det var fantastisk.
Takk.
Takk for at du er modig nok til å ri med meg.
Tuller du?
Jeg elsket det.
Tekst: Maria Schrattenholz