Ceapă, țelină, pesmet. Am… merișoare.
Parker?
- Mai facem piure de igname? - Sigur.
- Vreau și eu! - Faci turte, fiecare cu preparatul lui.
Cumpăr igname și vă răfuiți cât vreți apoi.
- 'Neața! - 'Neața!
- Avem clătite. - Eu vreau doar cafea, mersi.
- Iau ăsta? - Da. Ați alergat azi?
Da, 5 km, deși mă doare capul.
- Iar? - Da, așa pățesc când se răcește.
- Trebuie să mănânci ceva. - Bine.
Astea sunt bune.
În alea fezandăm curcanii?
Au 7 kg, asta e tot ce avem!
Isaac, să-ți pui o haină mai călduroasă.
Sunt 80% șanse să ningă azi.
Uneori, sacrifici confortul pentru stil.
Geaca asta de piele mă face „dur, rece, neted”. Ai înțeles?
Și degeratul te face „dur, rece și neted”.
Ai înțeles?
Ai vorbit cu tata? La ce oră sună mâine?
Da, la ora 11:00.
Jackie, faci ceva pentru mâine?
Fiecare face un preparat și îl așezăm pe masă.
- Da, doar unul! - Mai puțin eu.
- Ce faci? - Îmi setez alarma.
Eu fac doi curcani, evident!
Dacă aveați vreo tradiție, pot să cumpăr ingredientele.
- Da, alege-ți felul preferat! - Nu, dacă nu vă supărați.
Sigur.
Poate că n-a fost o idee bună să-l invităm pe unchiul Richard.
Nu, a fost o idee grozavă. Serios!
- Poate că de asta are nevoie. - Bine.
Mâncați! Trebuie să plecăm.
VIAȚA MEA CU BĂIEȚII FAMILIEI WALTER
LICEUL SILVER FALLS
DOMNUL N. CHOUDHRY
Acestea fiind spuse, lectura voastră de vacanță
va fi nuvela lui Thomas Wolfe,
The Lost Boy.
Există vreo temă suplimentară?
Un eseu de cinci sute de cuvinte
prin care asociați temele textului cu o poveste din viața voastră.
Vacanță plăcută, copii!
Nasol că citim în vacanță!
Dar măcar e scurtă.
Vor fi patru zile aglomerate.
Serios?
Am teme, proiectul la istorie, campania alimentară…
- Jackie! - Ce?
Ce se petrece?
Nimic. De ce?
- Simt că mă eviți de când… - Nu!
Nu, sigur că nu.
Dar am fost ocupați, nu? Amândoi am fost foarte ocupați.
- Mă urăște! - Nu te urăște.
Trebuia s-o fac când am avut ocazia.
- S-o săruți? - Da.
N-ai zis că era beată?
- Aș fi fost un nesimțit. - Atunci, bine că n-ai făcut-o!
- Dar acum crede că n-o plac. - Doamne, Alex!
Deci vezi problema? Ce fac?
Nu te mai gândi întruna!
O iei razna! Mă înnebunești și pe mine.
Numai asta aud de câteva săptămâni.
Timpul nu vindecă asemenea răni.
Trebuie s-o iei de la capăt.
Cum?
Nu mă pricep să fac picnicuri.
- Sau să cumpăr flori… - Bun!
Fetele nu suportă chestiile anoste.
Fă ceva important pentru ea.
Numai tu îți iei toate manualele acasă.
Nu vrei să te distrezi în vacanță?
Nu sărbătoresc Ziua Recunoștinței anul ăsta.
- Corect… - Mă prefac că nu există.
Îmi pare rău.
Nu pot să mă prefac fericită, știi?
- Fără… - Cole!
Te duc acasă, New York?
Merg la campania alimentară.
Cum vrei.
E interesant că cel mai chipeș băiat din școală
încă vorbește cu tine după ce ai vomitat pe el.
Mersi că mi-ai amintit!
Ce e?
Nu încerc să uit doar de Ziua Recunoștinței.
ZIUA HOȚIEI - EVENIMENT GRATUIT TOȚI SUNT BINEVENIȚI
CAFENEAUA LARK
Două cu măr, două cu dovleac și una cu nuci.
O zi bună!
- Asta cu dovleac e uimitoare. - Will, nu mânca toate plăcintele!
Dacă nu eram logodiți, te ceream de nevastă acum.
- Martha Stewart e mic copil! - Bine. Mulțumesc.
Nu mă mai linguși, că nu mai primești o felie!
- O mocha dublă, te rog! - Bine.
- Fierbinte. E ger afară! - Știu.
- Și nu uita… - De frișcă. Știu, Edna!
Aveți mâncare în plus?
N-am ce pune pe masă mâine dacă taverna se închide.
Vă facem un pachet. Pentru câți?
- Mănânc singură anul ăsta. - Nu e nevoie.
- Avem deschis de sărbători. - Serios?
Serios?
Atunci, vin și eu! Mulțumesc.
De când avem deschis de Ziua Recunoștinței?
Mato a auzit că se închide taverna și m-a întrebat dacă putem ține deschis.
Și ai acceptat fără să mă întrebi?
Nu puteam să-l refuzăm.
Așa e, dar nu avem personal.
- Kylie e liberă. Voiam… - Lucrez eu.
Nici vorbă! Mama m-ar omorî.
- Bine, rămân să te ajut. - Mă descurc.
Iubești sărbătorile familiei Walter.
Da, fiindcă ești tu acolo.
E o excepție.
- Bine? Promit. - Da.
Bine.
E bună?
…treisprezece, paisprezece…
Bine.
Mai vrea cineva o cafea înainte să închid espressorul?
- Nu, mersi. - Sunt bine.
N-au fost ridicate 11 pachete.
Nu înțeleg. Toți au confirmat ieri.
N-or fi vrut să înfrunte gerul sau sunt oameni neserioși.
E păcat! N-o să aibă ce mânca de Ziua Recunoștinței.
Ce să-i faci?
- Le livrez eu mâine pe restul. - Ai anvelope de iarnă la bicicletă?
- Nu-ți face griji, mă descurc. - Bine.
- Sau… mai bine vin cu tine. - Eu…
Mă ocup de evenimente, e responsabilitatea mea.
În plus, am mașină.
- Pui stafide în varza de Bruxelles? - Da.
Și pancetta?
- Danny, nu știu ce să zic… - Vezi-ți de cratița ta!
Cum arată incizia?
- Verifică-ți preparatul! Pare uscat. - Ai vrea tu! Umplutura e perfectă.
Bine. Și apetitul?
Grozav!
- Miroase bine. - Bine, excelent!
Vin sâmbătă să-i scot ațele.
Da. Sărbători fericite Martei!
- Sunteți ridicoli. - Ce?
- Nu e o competiție. - Știu.
Ba cum să nu?
Zise cel care aduce înghețată de vanilie în fiecare an.
- Mamă? - Da?
Eu și Nathan mergem la Summerhill.
Bine.
Dar să nu lipsiți mult! Vreau să petrecem ziua împreună.
- Mergi și tu? - Unde?
Tatăl lui Skylar ține o prelegere despre istoria Zilei Recunoștinței.
Nu pot, livrez hrană.
Să fiți acasă până la 14:00.
Nu știu cât durează livrările. Nu mă așteptați, mănânc ce rămâne.
Ce-i cu tine aici?
Am văzut fluturașul.
Eu i-am invitat, fiule.
Le explic istoria și legătura noastră
cu Mama Natură și cu toate ființele vii, iar asta îi include pe toți.
Mă bucur să te văd! Ia loc, te rog.
Mă bucur să fiu aici.
- N-ai luat nimic? - Nu.
Bine.
Bună tuturor!
Vă mulțumesc că ați venit.
Ca de obicei, când ne adunăm în perioada asta,
vreau să spun câteva cuvinte.
Majoritatea m-ați auzit spunând asta de multe ori,
așa că n-o să mă lungesc.
Ne-am adunat astăzi aici ca să jelim pierderea strămoșilor
și devastarea frumosului nostru pământ.
Protestăm împotriva mitologiei legate de prima „Zi a Recunoștinței”.
Și în loc să sărbătorim masacrul,
ni-i amintim și îi omagiem pe toți cei care au suferit
în prima Zi a Hoției.
Auzi?
Ce treabă ai cu Cole?
De-asta mă ajuți, ca să mă încolțești?
Nu.
Eu doar…
La cabană, am crezut…
Nu e nimic între noi.
Care mai e relația voastră?
Scuze, nu trebuie să-mi spui.
Nu, e…
Nu e nimic, dar nici ceva între noi. Are logică?
Ne știm de-o viață, e complicat.
Trebuie să fie?
Adică tu ești…
Nu e treaba mea.
Ce?
Ce voiai să spui? Cum sunt?
Îmi amintești de sora mea, Lucy.
De sora ta?
Da.
Ești degajată, foarte isteață și drăguță.
Nu crezi că meriți mai mult decât să stai după fundul lui Cole?
Cole nu își face iubite.
Asta e problema lui.
De ce e rău să ai o relație?
Mulți băieți din New York s-ar lua la bătaie pentru tine.
- Richard! - Bună, Katherine.
Ai ajuns mai devreme.
- Da, scuze. Sper că nu te superi. - Nu, nici vorbă!
Intră!
Asta porți?
Lui tata nu-i pasă ce purtăm. Adică…
Bine. Îl sun.
ÎN AȘTEPTAREA GAZDEI…
Feriți!
Scumpo…
Parker, afară cu aia! Haide!
- Dar tu mereu… - Nu!
E bine așa. Mulțumesc mult!
- Îmi cer scuze. - Nu e nicio problemă.
Mulțumesc că m-ați invitat la Ziua Recunoștinței.
Știu că a fost în ultima clipă, dar ne bucurăm că ai venit.
Regret că n-am fost mai ospitalier când ați venit la înmormântare.
Nu-i nimic, eram toți în stare de șoc.
Da. Cum se simte Jackie?
Cred că o s-o înveselești.
Unde e?
Livrează mâncare de Ziua Recunoștinței.
Pe vremea asta? E ger.
E îmbrăcată gros.
- Mersi! - Cu plăcere.
Atenție! Vă deschid eu.
- O Zi a Recunoștinței fericită! - La fel!
Bun! Mai sunt doar trei case.
Apoi, ne asumăm meritul pentru reușita din acest an.
Nu aveam nevoie de merite.
Mama mea nu sărbătorește Ziua Recunoștinței.
Dar tatăl tău?
A murit când aveam zece ani.
Îmi pare rău.
Sărbătorile-s nașpa acum.
Dar ți-ai dat și tu seama, nu?
Sunt groaznice, știu.
Primul an e plin de regrete.
Niciodată n-o să mai audă melodia preferată…
n-o să mă mai vadă alergând și n-o să mai mergem în excursie.
Niciodată n-o să…
- …mai sărbătorească o Zi a Recunoștinței. - Da.
Eu știu cum e.
Și știu că e de trei ori mai rău pentru tine.
Salut!
Vrei rezumatul?
Uimește-mă!
Bridgewater a făcut-o de oaie.
Viitorul e incert pentru Broncos, dar rămâne de văzut.
Iar dacă tata nu se mobilizează, mama o să se repeadă la Richard.
Eu pariez pe mama.
La ce lucrezi?
La nimic.
Repari ceainicul lui Jackie.
Ce gest drăguț, sensibil și atent!
- Te simți bine? - E o prostie.
- Cred c-o las baltă. - Ba nu e deloc o prostie.
Dă-i-l! Fetele apreciază băieții care se străduiesc.
Am citit asta… undeva.
Bine, eu o să plec.
Ține-o tot așa!
N-o să răspundă!
O avea motiv să întârzie.
Pierdem a doua repriză.
Cui îi pasă de fotbal acum?
E Ziua Recunoștinței și tata a promis că vorbim…
APEL ÎNCHEIAT.
Frate, ce…
Îți place kimchi?
Da. Ție îți place ceviche?
Mamă, îmi place ceviche?
Cum a fost?
- Mamă? - N-ai mâncat ceviche, Benny.
Dar adori sushiul, deci cred că ți-ar plăcea.
Ce s-a întâmplat?
- Pahare de cristal! Nu le-am mai folosit… - De la ultima ocazie specială.
- Mamă, Lee bea vin. - Lee!
Ce faci, prietene?
- Avem voie la ocazii speciale. - Nu e adevărat!
- Când v-am dat vin? - Ce-ar fi să bei asta?
Bun!
Apropo de alcool,
am auzit că Jackie a chiulit, s-a îmbătat și a mers nesupravegheată la o petrecere.
Se întâmplă des?
Jackie s-a îmbătat?
Toți cei sub 35 de ani să iasă din bucătărie.
Acum! Haideți, copii!
Toată lumea. Fuga!
Ascundem anumite lucruri de copii.
Scuze.
Dar s-a întâmplat asta și a fost pedepsită.
Îmi fac griji că nepoata mea face lucruri care nu-i stau în fire.
E adolescentă, Richard.
Ei fac multe care nu le stau în fire. Știu fiindcă cresc șapte adolescenți.
Încă una! Să vedem…
Lasă-mă să te…
- Alo? - Jackie!
Bună! Voiam doar să te salut și să te întreb la cât ajungi acasă.
Mai avem multe de făcut, deci n-o să ajung la cină.
Nu se poate, scumpo.
Nu voiam să stric surpriza, dar Richard a venit să te vadă.
Ce? Vorbești serios?
Bine, mă grăbesc.
Pa!
Trebuie să mă întorc. Să livrăm și ultima pungă!
Stai! Dacă am terminat, pentru cine e ultima?
Am numărat greșit?
E a mea.
Am luat-o fiindcă mama o să stea până târziu la școală.
Asta face de sărbători fiindcă… sărbătorile sunt nasoale.
Vino la familia Walter!
Nu.
Vorbesc serios!
- Sunt deja o droaie de copii. - N-aș putea.
Din cauza lui Cole?
Nu.
Adică…
Nu știu.
N-o să fie ciudat.
Nici eu n-am chef de petrecere, deci ne putem ține companie.
Sigur e în regulă?
Da.
Ai ajuns!
Surpriză!
- Mi-ai lipsit! - Și tu, mie.
Jackie mi-a zis că pot să vin.
Sigur. Cu cât mai mulți, cu atât mai bine.
Bună, Erin! Mă bucur că ai venit. Poftește!
- Pa! - Mulțumim de invitație.
Ne-a făcut plăcere!
Lăsați-mă un minut, bine?
Auzi…
A fost uimitor.
Și chiar am venit fiindcă voiam să învăț.
Nu asta e problema.
S-a mai întâmplat, au venit copii doar ca să pară woke
sau ca să-și facă poze pentru Instagram.
Înțeleg, dar sunt onorat
că tatăl tău și comunitatea ta ne-au împărtășit asta.
Ne mai vedem?
Da, pe curând.
Bine.
Nu l-am ars anul ăsta. Nu?
- Bună! - Bună!
O Zi a Recunoștinței fericită!
Prima e cu măr și scorțișoară și a doua e cu nuci pecan.
Delicios!
- Îți torn vin? - Da, te rog.
Deci…
Vrei să-ți arăt cum să tai curcanul?
Cole și Danny știu cum?
Tu le-ai lăsa lor pe mână un asemenea cuțit?
Haide!
Așadar, te simți bine aici?
Cu tot tărăboiul din jur.
Mi-a luat ceva să mă obișnuiesc, dar s-au întâmplat multe în ultima vreme.
Voiam să vorbim despre ceva.
Bine.
M-am interesat despre tutelă.
A mea?
Nu, a unui alt copil din casă.
Când s-a citit testamentul părinților tăi, eram șocat și îndurerat.
Am vrut să onorez dorința surorii mele și am acceptat să vii aici.
Dar recunosc…
că am suferit c-au ales-o pe Katherine.
Dar mi-am dat seama că au scris testamentul acum 15 ani,
când soții Walter aveau doar trei copii, nu zece.
Tu erai mică și eu eram un petrecăreț,
deci înțeleg de ce mama ta a crezut că nu puteam avea grijă de tine.
Tu ești o orășeană
căreia îi plac muzeele și baletul.
- Și nu există așa ceva aici. - Nu!
Te duc acasă, unde ți-e locul.
La vechiul tău liceu, în drum spre Princeton,
cu mine, singura familie care ți-a rămas.
Nu trebuie să decizi acum, doar…
Gândește-te…
și eu lupt pentru tutelă dacă vrei.
Înclină-l puțin. Așa!
Acum, încearcă să-l despici.
Așa! Frumos!
Bun!
Doamnele mai întâi. Mă scuzați! Faceți loc!
Farfuria. Ce delicată ești!
- Credeai… - Că ne luăm singuri!
Să luăm loc, dragilor!
Mă gândeam, înainte să ne înfruptăm,
să spună fiecare om de la masă pentru ce e recunoscător anul ăsta.
Cole, începem cu tine?
Sunt recunoscător că Broncos n-a pierdut anul ăsta.
Eu sunt recunoscător pentru vacanță și pentru șansa de a vedea multe filme.
Eu sunt recunoscător că n-a trebuit să gătesc azi
și ar trebui să fiți și voi.
Eu sunt recunoscător că am avut ocazia să descopăr ziua indigenă de doliu.
Eu n-am chef să spun.
Eu sunt recunoscător că fetele mă iubesc pentru șarmul și frumusețea mea.
Și suntem amândoi recunoscători că facem parte din familie. Nu, Lee?
Ne place să vă avem alături.
Eu sunt recunoscătoare să fiu aici. Mulțumesc că m-ați primit!
Cu plăcere.
Eu sunt recunoscătoare pentru multe.
Pentru voi, desigur, dar mai ales pentru Will.
Mai bine plec.
Desigur, scumpo.
Îți împachetez umplutură cu migdale și merișoare.
- E preferata lui Will. - Dar, mamă, e rândul tău.
Sunt recunoscătoare pentru atâtea! Mâncați, că se răcește!
- Bon appétit. - Haideți!
E cea mai tare chestie. Nu, Jacks?
- Cum era? - Manhattanhenge.
- Ca Stonehenge. - Exact.
Se întâmplă de două ori pe an,
când soarele se aliniază perfect cu rețeaua stradală din Manhattan.
O pală de lumină se strecoară printre două clădiri înalte
și împrăștie raze pretutindeni.
Mama ei adora cele două zile!
- Într-adevăr. - În fine!
Orașele mari sunt supraestimate. Jackie știe acum.
Poate că vedem împreună Manhattanhenge la anul.
Dacă decizi să vii în vizită.
Păcat că nu se mută înapoi!
Doamne, Lee, nu fi măgar!
Lee, nu cred că pe Jackie ești supărat, nu?
- Nu pleacă nicăieri, așa că… - De fapt, e posibil să plec.
Serios?
Te muți înapoi?
Ce se întâmplă?
Mă gândesc să cer tutela.
- Ce? - De asta ai venit?
- Ca s-o iei înapoi? - Voi m-ați invitat, mai știi? Dar nu.
Tutela ei a fost stabilită în testament.
Știu, dar eu sunt singura ei rudă și testamentul poate fi atacat.
Chiar ai pleca?
Te-ai gândit bine? Cum să crești o adolescentă când muncești atât?
Călătoresc mai puțin, iar locul ei e cu familia.
- Noi suntem o familie. - Știi ce zic.
Dar stilul tău de viață nu e propice
ședințelor cu părinții și meselor gătite în fiecare zi.
Nu mă cunoști prea bine, George. Cu tot respectul.
Noi ne dorim doar ca Jackie să aibă stabilitate.
Consecvența e vitală.
Și eu vreau asta.
Tu ce vrei?
Are dreptate.
Știi ce vrei?
Singurul lucru pe care-l știu sigur e…
că ceea ce vreau e imposibil de obținut.
Richard, eu am învățat un lucru.
Familia nu e mereu definită de sânge.
Știai c-am fost adoptată?
Părinții mei erau minunați,
dar îmi doream să-mi cunosc părinții naturali.
După facultate, am pornit în căutarea mamei mele naturale.
Ghici cine a venit cu mine!
Mama mea.
Angelica mi-a stat alături ore întregi în mașină,
cât am asimilat toate speranțele și temerile care se acumulaseră.
Când am ajuns în Colorado, ea m-a așteptat la motel
cât am mers la restaurantul unde stabilisem să mă văd cu mama.
Dar ea n-a venit.
Am fost distrusă.
Dar era acolo un chelner care îmi tot turna cafea.
I-o fi fost milă de mine, fiindcă mi-a adus
o felie uriașă de plăcintă.
Nu mi-a fost milă de tine.
Mi s-a părut cea mai mișto femeie din lume.
Așa v-ați cunoscut?
Da.
Mi-am căutat familia de sânge, dar am găsit alta în schimb.
Sunt recunoscătoare în fiecare zi.
CAFENEAUA LARK
Mâncarea pentru masa nouă.
- Poftim! - Mersi.
După muncă.
Mulțumesc.
Bine. Trei…
- Mersi! - Cu plăcere.
A fost destul de încordat.
Știi ce o să faci?
Nu știu dacă mai am ce face în New York, dar locul meu nu cred că e aici.
Sunt multe familii de rahat pe lume, dar…
asta nu e printre ele.
Da!
Eu n-aș renunța la ea.
Pleci?
Da.
E bine că te-a invitat Jackie.
De ce, fiindcă e uimitoare și nu greșește niciodată?
Nu, fiindcă mă bucur c-ai avut unde să mergi.
Da.
Îmi pare rău, am avut o zi grea.
Vrei să vii cu mine?
Altă dată.
- Hai să te conduc! - E în regulă.
Bine.
- Trebuie să începi de la „start”. - Haideți! Ați început fără mine.
Bine. Nu vreau să fac un obicei din asta, dar…
a fost distractiv azi.
Vezi?
E plăcut să servești oamenii de Ziua Recunoștinței.
Mie îmi place să fiu și servită.
Cafeneaua Lark.
Bună, Hayley! Sunt Mato.
- Bună, Mato! - Cum a fost?
Foarte bine.
Am avut 15 mese ocupate.
Cred c-o să fii mulțumit de încasări.
- E fantastic! - Da.
A fost foarte plăcut ca locuitorii din Silver Falls
să se simtă bineveniți într-o zi tristă pentru unii.
- Asta e grozav. - Da.
- Mă grăbesc. Will e acolo? - Da, e chiar aici.
Bine. Transmite-i mulțumiri!
Și felicitări pentru ideea genială de a ține deschis azi.
Vă rămân dator.
Da.
Da, o să-i transmit.
Deci?
E mulțumit?
Da, foarte mulțumit…
de ideea ta genială de a ține deschis de Ziua Recunoștinței.
- Scuze, nu trebuia să mint. - De ce ai făcut-o?
- Nu înțeleg de ce… - Fiindcă n-ai fi fost de acord.
Pentru prima oară după mult timp,
mă simt entuziasmat profesional
și am multe idei noi, cum a fost cea de azi,
dar simt că nu înțelegi.
Îmi pare rău că simți așa, serios.
Dar asta nu scuză faptul că m-ai mințit, trebuia să-mi explici.
- Am încercat. - Când? N-ai făcut-o!
Hayley!
Trebuia să mă străduiesc.
Da, trebuia.
- Stai… - Nu vreau să vorbesc acum.
- Haide! - Poți să…
Hayley, zău așa!
Ceai de mentă. Am ghicit.
Pot să-ți mai aduc ceva?
- Îmi pare rău dacă v-am stricat ziua. - Să nu-ți pară!
Nici nu-mi închipui cât de greu îți e.
Și n-am avut niciodată sărbători fără circ.
Katherine…
te-am auzit vorbind cu George că sunt o gură în plus de hrănit.
Nu vreau să fiu o povară.
Scumpo, nu! Nici vorbă, nu ești.
Îți jur.
Ne place să te avem aici.
- Ești sigură? - Da.
Și să fii convinsă că te vrem alături de noi, dar…
Eu și George îți susținem orice decizie.
Aici!
Lovește!
Alo!
- Aveți un apel video. - Tata!
N-o să aștepte o veșnicie.
Salut! Ce faceți, băieți? Mi-e dor de voi.
Îmi pare rău pentru ieri, internetul n-a mers prea bine.
Ce faceți? Cum ați petrecut?
Eu am tăiat curcanul.
Felicitări, fiule!
De ce simt că e o ambuscadă?
Nu știu.
Poate fiindcă frățiorul șmecher și afemeiat al Angelicăi
e necruțător și are o armată de avocați?
Adică…
e posibil să aibă intenții bune.
Da, poate.
Doamne, sper să rămână…
Și eu.
E frumos aici.
Liniștea mă bagă-n sperieți.
Nu-i așa?
Habar n-ai cât îmi lipsesc uneori sirenele de poliție și urletele vecinilor.
Deci te mai gândești?
M-am gândit.
Vreau să rămân la familia Walter.
Cel puțin deocamdată.
Îmi pare rău.
Nu e vorba că nu-mi lipsiți tu sau New Yorkul
sau că nu vreau să locuiesc cu tine,
fiindcă o mare parte din mine vrea.
Dar o parte și mai mare din mine nu știe cine sunt în New York fără familia mea.
Sau dacă sunt pregătită să aflu.
Înțeleg.
Apreciez enorm că erai dispus să lupți pentru mine.
O să lupt mereu pentru tine și o să-ți fiu alături.
Și o să te tot verific. Spune-i Tarei că nu scapă de mine!
S-a făcut?
S-a făcut.
Vino încoace!
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
Să nu mulgi vacile!
Intră!
- Salut! - Bună!
Umblă vorba că rămâi.
Scuze că te dezamăgesc.
Nu, eu îmi cer scuze.
Ce am spus la masă nu a fost personal, doar că…
mă simt neglijat uneori.
Înțeleg perfect.
Toate bune?
Toate bune.
Nu trebuie să bați, Lee.
Salut!
Bună! Vrei să vorbim despre carte?
Nu.
Am venit să-ți spun că mă bucur că rămâi
și că am o surpriză pentru tine.
Poate să aștepte? Mai am zece pagini.
Nu, de fapt, nu poate.
Mergem acolo.
- Aici? - Da.
Iar apoi, spune: „Mamă!”
- Mamă! - Bun.
Așa! Ai un talent înnăscut.
Am ajuns la timp.
Uite!
E propriul nostru Manhattanhenge.
Nu sunt două clădiri înalte, dar…
Doamne!
Alex…
Nu trebuie să renunți la vechea ta viață, Jackie.
Cred că voiam să-ți arăt asta.
A fost grozav!
Îți mulțumesc.
Mersi c-ai avut curajul să călărești cu mine.
Glumești?
Mi-a plăcut.
Subtitrarea: Elena Băncilă