Lök, selleri, ströbröd. Jag har…tranbär.
-Parker? Ska vi laga sötpotatis i år? -Visst.
-Jag också. -Du gör hush puppies, det är din rätt.
Jag hämtar sötpotatisen, så får ni lösa det där.
-God morgon. -Morrn.
-Det finns pannkakor. -Bara kaffe för mig, tack.
-Ni sprang väl i morse? -Fem km, trots huvudvärk.
-Igen? -Ja, den kommer när det blir kallt.
-Du måste helt klart äta nåt. -Okej.
Du, de här funkar.
Ska vi salta kalkoner i dem?
De väger sju kilo, vi har inget annat.
Du, Isaac, du ska nog ta nåt varmare än läderjackan.
80 % chans att det snöar i dag.
Ibland får man offra komfort för stil.
Läderjackan säger "tuff, chill, hudnära". Är du med?
Förfrysningar säger också "tuff, chill, hudnära". Är du med?
Har du hört av pappa, vet du när han ringer?
Ja, klockan elva.
Vill du laga nåt till i morgon? Alla gör en rätt till Thanksgiving.
-Ja, en. -Förutom jag.
-Vad gör du? -Sätter ett larm.
Och jag gör ju två kalkoner.
Så om du vill tillföra Howard-traditioner skaffar jag ingredienserna.
Ja, ta en favorit.
-Jag står över, om det är okej? -Visst.
Det var kanske inte så bra att bjuda hit hennes morbror ändå.
Nej, det var jättebra tänkt. Det kan vara precis det hon behöver.
Okej.
Ät upp, så åker vi!
Och er läsuppgift över Thanksgiving-helgen
blir Thomas Wolfes novell The Lost Boy.
-Ja? -Kan man få extrapoäng?
Vad sägs om max 500 ord
som kopplar textens tema till en berättelse ur era egna liv?
Ha det bra på lovet!
Läsuppgift över lovet suger, men den är i alla fall kort.
-Det blir fyra späckade dagar. -Blir det?
Jag har läxor, historieprojektet, matleveransen…
-Jackie. -Vadå?
-Vad är det? -Ingenting. Hurså?
-Det känns som om du undviker mig… -Nej.
Självklart inte.
Det har bara varit mycket. Vi har haft fullt upp, båda två.
-Hon hatar mig. -Nej.
Jag borde ha tagit chansen.
-Att kyssa henne? -Ja.
Sa du inte att hon var full?
-Så jag hade varit ett kräk. -Ja. Bra att du lät bli, då.
-Nu tror hon ju att jag inte gillar henne. -Herregud.
-Du fattar problemet? Vad ska jag göra? -Släpp besattheten, till att börja med.
Du driver dig själv till vansinne. Mig också. Du har ältat det i veckor.
Den som sa "tiden läker alla sår" led inte så här.
Du behöver bara en omstart.
Hur då?
Jag är inte bra på att ordna picknickar.
-Eller köpa blommor… -Bra.
Tjejer känner av "standard" direkt. Hitta…nåt betydelsefullt för henne.
Du är den enda som tar hem alla böcker. Tänker du inte ha nåt kul alls på lovet?
Jag vill inte fira Thanksgiving i år. Jag låtsas att helgen inte finns.
Förlåt.
Jag kan inte fejka en firarkänsla.
-Inte utan… -Cole!
-Lift hem, New York? -Jag har matleveranser från Lark.
Skyll dig själv.
Intressant att skolans hetaste kille pratar med dig sen du spydde ner honom.
-Tack för påminnelsen. -Vadå?
Det är inte bara Thanksgiving jag försöker glömma.
TACKTAGANDE GRATIS, ALLA VÄLKOMNA
Två äpple, två pumpa och en pekan.
Ha det bra.
-Brynt smör och pumpa är otrolig. -Men äter du allt har vi inget att sälja.
Jag skulle fria om jag inte redan gjort det.
-Martha Stewart är chanslös mot dig. -Okej, tack.
Men tro inte att det gör att du får en bit till.
-En dubbelmocca, snälla du. -Ska bli.
-Extravarm, det är iskallt ute. -Jag vet.
-Och glöm inte… -Extra vispgrädde. Jag vet, Edna.
Har ni extra mat? Jag måste få till en middag nu när tavernan stänger.
-Vi ordnar en kasse. För hur många? -Jag äter ensam i år.
-Det behöver du inte. Vi har öppet. -Har vi?
Har ni? Då tar jag en plats! Tack.
Sen när har vi öppet på Thanksgiving?
Mato hörde om tavernan och bad oss att hålla öppet för de som är ensamma.
-Och du sa ja utan att fråga mig? -Det gick ju inte att säga nej.
Nej, kanske inte. Men vi har inte personal.
-Kylie är ledig. Jag vill… -Jag kan jobba.
Nej, då dödar mamma mig.
-Det är okej, jag hjälper till. -Jag klarar mig.
-Du älskar ju storhelger med Walters. -Ett skäl är ju att du är där.
-Det är en engångsgrej. Jag lovar. -Ja.
Okej.
Hur var det?
…13, 14, 15, 16. Okej.
Vill nån ha kaffe innan jag slår av espressomaskinen?
Nej, tack.
-Det är 11 kassar kvar. -Jag fattar inte, alla bekräftade i går.
De ville väl inte ut i kylan, eller så är de opålitliga.
Det är så synd att de inte ska få en Thanksgiving-middag.
Vad ska man göra?
Jag ska leverera dem i morgon.
-Hoppas att din cykel har vinterdäck. -Ingen fara. Jag löser det.
Eller…så hakar jag på.
-Jag… -Det är ju mitt ansvar.
Och jag har bil.
-Har du russin i brysselkålen? -Ja.
Och i pancettan?
-Blir det så bra? -Det här är min rätt, där är din rätt.
Hur ser snittet ut?
-Men din ser lite torr ut. -Tror du, ja. Fyllningen är perfekt.
Bra. Och hur äter han?
Härligt.
-Doftar gott. -Utmärkt.
Jag kommer på lördag och tar stygnen.
Japp. Hälsa Marta "glad kalkondag".
Ni två är löjliga, det är inte en tävling.
-Jag vet! -Så klart att det är.
Sa killen som bidrar med en bytta vaniljglass varje år.
-Mamma? -Ja?
Nathan och jag ska till Summerhills.
Okej. Men stanna inte för länge, det är inte ofta vi alla är tillsammans.
Ska du också dit?
-Vart? -Skylars pappa talar.
Om Thanksgivings sanna ursprung.
-Kan inte. Jag har matleveranser. -Jag vill ha er hemma igen vid två.
Jag vet inte hur lång tid det tar, men vänta inte på mig. Jag kan äta rester.
-Vad gör du här? -Jag såg flygbladet.
Jag bjöd in dem.
Det gäller vår historia och att förstå vårt band till Moder Jord
och alla levande väsen. Alltså alla.
-Fint att du kom, sätt dig. -Det är fint att vara här.
-Fick du inget? -Nej.
Okej.
Hej, allihop!
Tack för att ni kom.
Jag vill som vanligt säga några ord när vi samlas vid den här tiden.
De flesta av er har hört mig säga det här förut, så jag ska fatta mig kort.
Vi har samlats här i dag för att sörja våra förfäder
och förödelsen av vårt vackra land.
Vi protesterar mot myten om den första Tacksägelsen,
och i stället för att fira den här massakern
minns vi och hedrar alla de som led under det första Tacktagandet.
Du…hur är det med dig och Cole?
Så du kom med för att ställa mig mot väggen?
Nej.
Jag bara… Uppe vid stugan trodde jag…
Det är ingenting alls. Hur är det med dig och Cole?
Förlåt. Du behöver inte berätta.
Nej, det är…
Det är inte ingenting, men inte heller nånting.
Vi har känt varann i evigheter. Det är svårt.
Måste det vara det?
Alltså, du är ju…
-Inte min ensak. -Vadå?
Vadå?
Vad tänkte du säga? Vad är jag?
Du påminner mig om min syster.
-Din syster? -Ja.
Du är cool och smart och snygg.
Är du inte värd mer än att bara vara en till i Coles "lag"?
-Cole kör inte med flickvänner. -Det är hans problem.
Vad är fel med att ha ett förhållande?
Jag vet 100 killar i New York som skulle slåss om att bli din pojkvän.
-Richard! -Hej, Katherine.
Du är tidig.
-Ja, jag hoppas att det inte gör nåt. -Nej, inte alls.
Kom in.
-Ska du vara klädd så där? -Pappa bryr sig inte om hur vi klär oss.
Okej. Jag startar det nu.
VÄNTAR PÅ VÄRD
-Se upp! -Hallå där!
Parker! Spela ute!
-Men du ska alltid… -Nej, nej. Bra, tack så mycket.
-Jag ber om ursäkt. -Inga problem.
Tack för inbjudan till Thanksgiving.
Jag vet att det kom tätt inpå, men det var fint att du kunde.
Jag beklagar att jag inte var mer gästvänlig när ni kom på begravningen.
Det är okej. Vi var ju i chock allihop.
-Ja… Hur har Jackie det? -Hon lär bli glad åt att träffa dig.
-Var är hon? -Hon levererar matpaket.
-I den här kylan? -Hon har en varm jacka.
-Tack. -Det var så lite. Se upp, jag öppnar.
Glad Thanksgiving!
Glad Thanksgiving.
Jaha, då är det bara tre ställen kvar,
och sen är årets matpaket till Thanksgiving avklarade.
Jag struntar i poängen, men min mamma bryr sig inte om Thanksgiving.
Din pappa, då?
Han dog när jag var tio.
Beklagar.
Storhelger suger nu.
Du har just insett det, va?
Det är hemskt.
Det första året är fullt av "de kommer aldrig".
De kommer aldrig mer att höra sin favoritlåt,
se en löptävling eller åka på den där resan de har pratat om.
De kommer aldrig…
-…fira Thanksgiving igen. -Ja.
Jag vet hur det är, och jag vet att det är tre gånger värre för dig.
Hallå.
-Vill du höra höjdpunkterna? -Skjut.
Bridgewater fumlade vid mållinjen, så det ser inte bra ut för Broncos. Vi får se.
Och andra nyheter: Får pappa inte ordning på sitt försvar
lär mamma fälla den där Richard.
Jag satsar på mamma.
-Vad jobbar du med? -Ingenting.
Oj, du lagar Jackies tekanna.
Det var riktigt rart och känsligt och omtänksamt av dig.
-Mår du bra? -Det är fånigt.
-Jag ska nog lägga ner. -Nej, det är inte alls fånigt.
Ge den till henne. Tjejer gillar killar som försöker.
Jag läste det nånstans.
Jag går nu.
Jobba på.
Han kommer inte.
-Han kan ha miljoner skäl att vara sen. -Vi missar andra halvlek.
Vem bryr sig om football nu?
Det är Thanksgiving och pappa lovade att vi skulle ses och…
MÖTET ÄR SLUT
Vad tusan?
-Gillar du kimchi? -Det gör jag. Gillar du ceviche?
Mamma? Gillar jag ceviche?
Hur gick det?
-Mamma! -Du har inte ätit ceviche, Benny.
Men du gillar sushi, så du skulle nog gilla ceviche.
Vad händer?
-Mormors kristall. Det användes senast… -Vid ett speciellt tillfälle.
-Mamma! Lee dricker vin. -Lee. Hallå, vad gör du?
-Vin är okej vid särskilda tillfällen. -Inte alls.
-När har vi låtit er göra det? -Drick det här.
Bra. På tal om alkohol hörde jag att Jackie skolkade och blev full
på en föräldrafri fest vid en sjö. Händer sånt ofta?
Blev Jackie full?
Alla yngre än 35 lämnar köket.
Nu! Kom igen. Du, du, du och du.
-Vi redigerar bort somt för de små. -Förlåt.
Men det hände och det blev husarrest.
Ni måste förstå min oro när hon agerar så otypiskt.
Hon är en tonåring.
Hälften av vad de gör är otypiskt, och jag vet, för jag har sju tonårspojkar.
En kvar! Då ska vi se…
Jag kan…
-Hallå? -Jackie!
Hej. Jo, jag ville bara kolla läget för att se när du kommer hem.
Vi har faktiskt rätt mycket kvar, så jag lär inte hinna hem till middagen.
Det funkar dessvärre inte.
Det var tänkt som en överraskning: Din morbror är här.
Va? Allvarligt?
Okej, jag skyndar mig allt jag kan. Hejdå!
Jag måste tillbaka, men vi levererar den sista.
Vänta, vem är kassen till om vi är klara?
-Räknade vi fel? -Den är till mig.
Jag tog den för att mamma kommer att jobba sent
som hon brukar göra på storhelger, eftersom de suger.
-Du borde komma till Walters. -Nej.
Allvarligt.
-De är redan typ 1 000 pers. -Jag kan inte.
-På grund av Cole? -Nej.
Alltså…
Jag vet inte.
Det blir bra. Och jag är inte på humör heller, så vi kan hålla varann sällskap.
-Är det säkert att det är okej? -Ja.
Åh, du hann!
Överraskning!
-Som jag har saknat dig. -Och jag dig.
-Jackie sa att det var okej att jag kom. -Visst. Ju fler, desto bättre.
Hej, Erin! Fint att du kunde komma, stig på.
-Hejdå. -Tack för inbjudan.
Fint att ses.
Vänta, ett ögonblick, bara?
Hallå.
Det var fantastiskt. Och jag kom för att jag ville lära mig.
Det är inte bara det.
Folk har kommit förut för att verka woke
eller ta bilder till sin insta, eller nåt.
Jag fattar.
Men det var en ära att dela det här med din pappa och er alla.
Ses?
Ja, vi ses.
Okej.
Den brändes inte vid i år. Visst?
-Åh, hej! -Hej.
-Hallå. -Glad Thanksgiving!
-Tack! -Äpple och kanel, och så pekan.
Mums!
-Vill du ha ett glas vin? -Gärna.
Jo…
…vad sägs om att jag lär dig att skära upp kalkonen?
Kan Cole och Danny det?
Skulle du våga låta de två hantera en kniv som den här?
Kom.
Jaha, känns det bra här?
Du vet, med allt…kaos.
Det tog ett tag att vänja sig vid, men så har det ju varit med mycket.
Jag vill ta upp en grej.
Okej.
-Jag har pratat vårdnad med en advokat. -Av mig?
Nej, av nån av de andra 36 ungarna.
När dina föräldrars testamente lästes upp var jag chockad och sörjde,
och ville bara hedra min systers önskan, så jag gick med på att du flyttade hit.
Men…jag ska villigt erkänna att det sårade mig att dina föräldrar valde Katherine.
Men nu inser jag att de skrev sitt testamente för 15 år sen,
när det bara fanns tre Walter-barn, inte tio.
Du var nyfödd och jag en festprisse på dryga 20, så…
…jag förstår att jag inte verkade lämplig.
Du är en storstadstjej som gillar museer och balett.
-Och det finns inget sånt här. -Nej.
Jag vill få hem dig dit du hör hemma. I din gamla skola, på väg till Princeton.
Med mig. Den enda släkt du har kvar.
Du behöver inte bestämma dig nu, bara…tänk på saken.
Jag satsar fullt ut om du vill det.
Vinkla ner kniven lite, såja.
Och så börjar du att öppna den. Så där, ja. Snyggt!
Okej!
Damerna först, ursäkta mig. Ge plats.
-Oj, du är så liten i maten! -Jag trodde att det var entrén.
Okej, då sätter vi oss till bords!
Men jag tänkte att innan vi hugger in kan vi väl gå bordet runt
och dela vad vi är tacksamma för i år?
Du kan väl börja, Cole?
Jag är väl tacksam för att Broncos inte krossades i år.
Jag är tacksam för en långhelg och chansen att se en massa filmer.
Jag är tacksam för att jag slapp laga mat i dag. Det borde ni också vara.
Jag är tacksam för att jag fick chansen att veta mer om de inföddas sorgedag.
Jag har inte lust.
Jag är tacksam för att damerna älskar mig för min charm och min stilighet.
Och vi är tacksamma över att tillhöra den här familjen. Visst, Lee?
Och vi älskar er.
Jag är tacksam över att få vara här. Tack.
Det var så lite.
Jag är tacksam för så mycket. Er, så klart, men framförallt Will.
-Jag måste tillbaka. -Så klart, gumman.
Ta med tranbär- och mandelfyllning.
-Wills favorit. -Men vi har inte hört din tur.
Jösses, jag är tacksam över så mycket. Ät innan maten kallnar.
-Bon appétit. -Vi kör.
-Det är så coolt. Visst, Jacks? -Vad kallas det?
-Manhattanhenge. -Jaha, som Stonehenge?
Det händer bara två gånger om året, när solen går i linje med Manhattans gatunät.
Ljuset går mellan två höga byggnader och solstrålar skjuter åt alla håll.
Hennes mamma levde för de två dagarna.
-Det gjorde hon. -Ja, ja.
Storstäder är överskattade, och det vet Jackie nu.
Vi kanske kan se Manhattanhenge tillsammans nästa år? Om du vill hälsa på.
-Synd att hon inte flyttar tillbaka. -Var inte dryg, Lee.
Det är väl inte Jackie du är arg på, va?
-Hon ska ingenstans, så… -Jo, det kanske jag ska.
Säkert? Flyttar du tillbaka?
Vad händer?
Jag överväger att begära vårdnaden.
-Va? -Kom du för att ta tillbaka henne?
Ni bjöd hit mig. Och: Nej.
-Förmyndarskapet avgjordes i testamentet. -Jag är hennes enda biologiska släkting.
Tänker du dra?
Har du verkligen tänkt igenom det här? Fostra en tonåring och jobba heltid?
Jag reser mindre. Hon bör vara med familjen.
-Vi är en familj. -Du vet vad jag menar.
Men du får ju erkänna att din livsstil inte går så bra ihop med föräldramöten
och hemlagad mat.
Du känner mig inte så väl, George. Om du ursäktar.
Jag tänker att för oss är grunden att Jackie ska få stabilitet.
-Stadga är så viktig. -Jag känner likadant.
Vad vill du?
Han har rätt.
Vet du vad du vill?
Det enda jag säkert vet är… att det jag vill är omöjligt att få.
Är det nåt livet har lärt mig, Richard,
så är det att blodet inte alltid definierar ens familj.
Visste du att jag är adopterad? Mina föräldrar var fina,
men jag var nyfiken på mina biologiska föräldrar.
Efter college for jag för att träffa min biomamma, och gissa vem som följde med?
Mamma.
Angelica var med mig,
vid min sida i timmar, medan jag hanterade allt hopp och all fruktan som byggts upp.
Och väl i Colorado väntade hon på motellet
medan jag gick till matstället min mamma hade valt att ses på.
Men hon kom inte.
Jag var förkrossad.
Men det var en kypare där som fyllde på mitt kaffe.
Och han tyckte nog synd om mig, för han kom med en enorm pajbit.
Jag tyckte inte synd om dig.
Hon var den snyggaste jag nånsin sett.
-Var det så ni träffades? -Japp.
Ja.
Jag sökte biofamilj men hittade vald familj i stället.
Och jag är ständigt tacksam.
-Kan jag få bord nio? Tack. -Bord nio.
(Efter jobbet.)
(Tack.)
Okej…tre.
-Tack. -Visst.
Det var rätt tuffa bud där.
Vet du hur du ska göra?
Jag vet inte vad som finns kvar för mig där, eller om jag hör hemma här.
Det finns många kassa familjer,
men…Walters är inte en av dem.
Ja!
Jag skulle hålla fast vid dem.
-Ska du dra? -Ja.
-Fint att Jackie bjöd hit dig. -Vadå, för att hon inte kan göra fel?
Nej, för att det gläder mig att du var nånstans.
Jaha.
Förlåt. Det blev en lång dag.
Vill du följa med tillbaka?
En annan gång.
-Jag följer dig ut. -Det går bra.
Okej.
-Hallå, man startar på "Start". -Ni började ju utan mig.
Okej, inte för att jag vill göra det till en vana, men…det blev en rätt kul kväll.
Där ser du?
Att göda folk på Thanksgiving är lika bra som att gödas.
Ja, jo, jag gillar ju ätandet också.
Lark Café.
-Hej, Haley. Mato. -Hej, Mato.
-Hur gick det? -Det gick riktigt bra.
15 betalade inträde, och du lär bli nöjd med intäkten.
Underbart.
Ja, och det kändes väldigt fint att få Silver Falls invånare att känna sig
välkomna en dag som kan kännas väldigt ensam.
-Härligt. Jag måste sluta. Är Will där? -Japp, han är här.
Bara hälsa och tacka.
Och gratulera honom till den briljanta idén att hålla öppet i dag.
Stort tack.
Visst. Det ska jag hälsa honom.
Och?
Är han nöjd?
Ja, väldigt nöjd.
Med din briljanta idé att ha öppet på Thanksgiving.
-Förlåt, jag borde inte ha ljugit. -Varför gjorde du det, då?
Jag trodde inte att du skulle gå med på det.
För första gången på länge…
Jag känner arbetsglädje här, jag får en massa nya idéer, som att ha öppet i dag.
Men du verkar inte med.
Oj.
Det är trist att du känner så, verkligen,
men det ger dig inte rätt att ljuga för mig.
-Du borde förklara. -Jag försökte.
-När då? -Hayley!
Jag borde nog ha försökt mer.
Ja. Det borde du.
-Vänta. -Jag vill inte prata nu.
-Kom igen. -Kan du bara…
Kom igen!
Pepparmyntste. Jag gissade.
Vill du ha nåt annat?
-Ledsen om jag förstörde Thanksgiving. -Nej då.
Det måste vara jättesvårt för dig. Och vi har alltid lite drama på storhelger.
Katherine…
Jag råkade höra dig och George säga att jag är en mun till att mätta.
-Jag vill inte vara en börda. -Nej, raring.
Nej, nej, det är du inte alls. Jag lovar.
Vi älskar att ha dig här.
-Säkert? -Ja.
Du ska veta att vi till 100 % vill ha dig här, men…
Vi stöttar dig hur du än gör.
Passa!
Skjut!
Hallå!
-Nån söker er i videosamtal. -Pappa.
Det är inte kvar för evigt.
Hallå, hur har ni det? Jag saknar er. Och ledsen för i går.
Uppkopplingen har varit darrig.
Hur är det? Blev Thanksgiving bra?
Jag skar kalkonen i år!
Gratulerar, son. Gratulerar.
Varför känns det som ett bakhåll?
Jag vet inte.
Kanske för att Angelicas vassa lillebror har
ett hänsynslöst drag och en hel hög advokater i band?
Men…
…det är ju möjligt att han har goda avsikter.
Ja, kanske.
-Jag hoppas att hon stannar. -Jag också.
Det är jättefint här.
Fast tystnaden gör mig nervös.
Eller hur?
Som jag saknar polissirenerna och de skrikande grannarna ibland.
Okej, kan du tänka på saken?
Det har jag.
Och jag vill stanna hos Walters.
Tills vidare, i alla fall.
Ledsen.
Det är inte att jag inte saknar dig eller New York,
eller att jag inte vill bo hos dig, för en stor del av mig vill det.
Men en ännu större del vet inte vem jag är i New York utan min familj.
Eller om jag orkar ta reda på det.
Jag förstår.
Det är stort att du var villig att strida för mig.
Du…
…jag kommer alltid att strida för dig, i alla lägen.
Och jag kollar dig, så hälsa Tara att hon får leva med mig.
-Okej? -Okej.
Kom här.
-Jag älskar dig. -Och jag dig.
Bli inte en cowgirl.
Kom in.
-Hejsan. -Hej.
Jo…det sägs att du stannar.
-Ursäkta om jag gör dig besviken. -Nej, jag ska be om ursäkt.
Det där vid bordet var inte personligt.
Men…ibland är det svårt att få uppmärksamhet här.
Jag fattar.
-Är allt okej? -Helt okej.
Du behöver inte knacka, Lee.
Hej!
Hej. Vill du snacka om boken?
Nej.
Jag ville säga att det gläder mig att du stannar
och att jag har en överraskning åt dig.
-Kan det vänta? Jag har tio sidor kvar. -Nej, det kan det faktiskt inte.
Vi ska dit bort.
-Hitåt? -Japp.
Och så säger du: "Ptrooo!"
-Ptrooo. -Bra.
Snyggt. Rena naturbegåvningen.
Vi hann precis.
Kolla.
Vårt eget Manhattanhenge.
Det är inte två höga byggnader, men…
Herregud!
Alex…
Du måste inte släppa allt i ditt gamla liv.
Jag ville bara visa dig det.
Det var underbart. Tack.
Tack för att du var modig nog att rida med mig.
Skojar du?
Jag älskade det.
Undertexter: Henrik Brandendorff