СТАРША ШКОЛА СІЛВЕР-ФОЛЛЗА
Доведеться дивитися, як Алекс і Джекі цілуються
на ватрі в ці вихідні?
Сподіваюся, що ні. Нудить від них після Дня подяки.
Хочеш збиратись у мене в суботу? І поїдемо разом.
Ти не їдеш із Коулом?
Хіба ви не зійшлися знову?
Зустрінемося там.
І ти зробиш мені зачіску тією плойкою.
Гаразд.
-Привіт. -Привіт. Як ти?
Дещо приніс.
Завантажив сюди музику, яка може тобі сподобатися.
Гурти й плейлисти.
А ще в кінці є одна пісня для тебе.
Музика від музиканта?
Яка честь.
Типу того.
Кортить послухати.
Дякую, Нейтане.
Привіт, Волтере.
Граємо сьогодні в «Катан»?
Авжеж.
Сьогодні в «Катан», а в суботу — у бір-понг.
Треба знайти третього. Маркус знову нас кинув.
-Знову? -Ага.
Що? Щось у волоссі?
Ні, нічого немає у волоссі.
Усе, я пішла.
Знайду когось на заміну.
Бір-понг?
Традиція ватри. Побачиш.
Досі повірити не можу, що ти ніколи не була на ватрі.
Величезне багаття у Верхньому Вест-Сайді не дуже добре б сприйняли.
Слушна думка.
Але тут це важлива подія.
А ще я хочу показати тобі одні скелі.
Там така акустика, що ти почуваєшся далеко від ватри.
І від людей.
Там дуже темно,
тому видно тільки зорі.
Лише ми й вони.
Лише ми, так?
Як весело.
Плануєте спонтанне побачення. Вам 40 років?
Стули пельку.
А я люблю планувати.
І якщо ми щасливі, то яка різниця?
Ми щасливі.
Правда ж?
Абсолютно щасливі.
Як тобі така спонтанність?
Мені байдуже.
-Байдуже. -Ерін.
-Зачекай. -Ось ти де.
Слухай,
повернімося до того плану, де були «лише ми». Добре?
МОЄ ЖИТТЯ З ВОЛТЕРАМИ
Розкажіть мені про цю ватру.
-Чула, що це велика подія. -Слухай, це грандіозна подія.
-Дуже. -Підеш з Алексом?
-Так? -Ага.
А ви збираєтеся… Ну, ти розумієш.
Що?
Ні. Чого ти так подумала?
-Багато хто шпекається на ватрі. -Усі.
Так, це як традиція.
Ні, ми так далеко ще не зайшли.
Навіть не наблизилися.
-Що? -Авжеж.
Упевнена в цьому?
Схоже, дуже наблизилися.
Ага. І якщо таке на публіці,
то що ж тоді наодинці…
Що ви там робите?
Добре, Алексу треба охолонути на людях.
Тобі не подобається? Бо якщо ні…
Та ні.
Просто це трохи занадто.
Згодні? Надто публічно?
-Дуже публічно. -Точно.
Він таким не був на зимових канікулах.
Чи коли вдома.
Справді? Бо з Пейдж теж таким не був.
Не був. Саме хотів сказати.
-Ніколи не бачив Алекса таким. -Що?
Алекс і Пейдж були разом?
Упевнена, що вона була в Алекса першою.
Дівчиною! Першою дівчиною.
Чому він не розповів?
Мабуть, через Коула.
До чого тут Коул?
-Знаєш… -Вони переспали.
Думаю, Алекс намагається щось довести,
бо тепер ви разом.
Щось не второпаю.
-Коул з Алексом билися за Пейдж. -Билися?
Ґрейс, може, варто…
Ну, вони не билися направду.
Просто Коул вкрав Пейдж із-під носа в Алекса.
Що Коул зробив?
Дівчата, я вас прошу.
Вибачте.
Якщо полегшає, з тобою значно менше проблем, ніж з Пейдж.
Це правда.
Ти вже почитала історію?
Ні, ще ні.
Провалю тест завтра. Увесь час плутаю всі ці угоди…
Алексе, хочу дещо тебе спитати.
-У бібліотеці… -Привіт.
-Привіт. Знайшов нам третю. -Привіт.
Круто. Дякую, Джекі.
Звісно.
Слухай, ти вже почитала історію на завтра?
Цього ще бракувало.
Ігноруй їх.
Настілки?
Серйозно? Вам і справді по 40?
Коуле, відвали.
Іди до свого фан-клубу.
Боїшся, що переможу?
Будь ласка.
Коуле, та годі тобі. Я не хочу грати в цю нудну гру.
-Не ображайся. -Не буду.
А я, власне, образилася.
Коуле.
-Ти йдеш? -Ні.
Я граю.
Дякую, що прийшла.
Що таке, Гейлз?
Зараз я не знаю, що робити з Віллом.
Стосунки між нами і досі дивні.
Чому дивні?
У нас немає
порозуміння.
Вілл працює за шаленим графіком.
Я на місяць відстаю з дисертацією, тому ми майже не бачимося.
А коли нарешті лишаємося наодинці,
то сваримося.
Ніколи не було, щоб ми так довго не…
Не мирилися.
Я боюся, що настане момент, коли ми більше не зможемо.
Хто, ви?
Це неможливо.
Ви точно це переживете.
Думаєш?
Так, упевнена.
-У всіх стосунках бувають негаразди. -Авжеж.
Вам треба знайти баланс між роботою і життям.
Ми з Ніком так і зробили.
У нас дуже чіткі базові правила.
Справді? Які?
Дійшовши до парковки,
ми припиняємо розмови про підлітків, оцінки й старшу школу Сілвер-Фоллза.
Ага.
-Допомагає? -Так.
Схоже, у вас усе добре.
Так і є.
Аж дивно, наскільки добре.
Так.
Таро, я дуже щаслива за тебе.
-Дякую. -Прошу.
Чому б нам не піти кудись усім разом?
Так. Ми з Ніком збиралися в новий шикарний заклад у Локвуді.
Приєднуйтеся.
Ні, не будемо заважати побаченню.
Ви не заважатимете.
Буде дуже весело.
Ви з Віллом порозумієтеся.
Ми з Ніком із квартири вийдемо.
Що… У вас…
Добре, годі.
То що скажеш?
-Хай буде так. -Ура.
Провітритися — прекрасна ідея.
-Чудово. Замовлю столик. -Гаразд.
А тепер розповідай, бо ти про це постійно говориш.
Наскільки хороший секс?
Спитала й одразу пошкодувала.
-Ходімо. -Добре.
Купую поселення.
Ще одне поселення.
Не можеш там будувати. Це дороги Кайлі.
І що?
Не можна будувати поселення поза твоїми дорогами.
-Правила… -Створені, щоб їх порушувати.
Це Дикий Захід.
Хіба що боїшся махлювати. Злякалася небезпеки?
Я не боюся. Це шахрайство.
Боїшся грати чесно, бо не виграєш?
Нью-Йорк, не думав, що ти свята.
Не думала, що ти боягуз, Колорадо. І я не свята.
Звісно. Авжеж, ні.
Але це чесна гра, так?
А ти в нас просто взірець чесності.
Ти це теж бачиш? Він із нею фліртує?
Що? Та Коул спить з усіма.
З ким він спить?
Не знаю.
Просто я думала…
Хіба ви не просто тусуєтеся разом, як завжди?
Ні.
Тобто…
Я не знаю.
Байдуже.
-Привіт. -Гейлз, що ти тут робиш?
Хотіла закрутити із сексуальним барменом.
Чула, що він популярний.
Думаю, можемо це влаштувати.
Ось вечеря.
Вибач, але ми зараз зашиваємося,
а ще й інвентаризація. Я наче казав.
Так, ти казав.
Вечеря тобі, а не нам.
Годі вже їжі з бару.
Ти подарунок долі.
Присягаюся, не можу їсти кабачки фрі.
-До кінця життя. -Розумію.
У пад таї немає кабачків. Клянуся.
-Перевірила тричі. -Чудово.
А ще
хотіла спитати про твої плани на вечір суботи.
У мене зміна.
Авжеж.
А що ти задумала?
Нік і Тара запросили нас на подвійне побачення.
Знаю, це дуже раптово, але останні тижні були не дуже,
тому подумала… Навіть не знаю.
-Вечеря? -Так.
Вони влаштовують побачення, коли не говорять про школу.
Ресторан у Локвуді. Вдягнемося красиво.
І, чесно кажучи, у них чудовий секс.
Чекай. Що?
Нам це піде на користь.
Жодних суперечок.
Просто розважимося з друзями.
Нам це не завадило б.
-Давай. -Справді?
Так.
Я ж не зайнятий увесь час.
І хто я такий, щоб відмовляти своїй сексуальній нареченій?
Це точно.
І це побачення.
Так, це побачення.
Авжеж.
Заходьте.
Не знав, що ти любиш змагатися.
На мене читання чекає, тому, якщо нема чого сказати…
Якби знав, що тебе так весело перемагати, давно б грав у ту дурнувату гру.
По-перше, ти мене не переміг.
А по-друге, ти не вважав її дурнуватою,
коли вихвалявся покладами руди.
І по-третє, те, що я хотіла дотримуватися правил,
не означає, що я люблю змагатися. Просто я вірю в добро і зло.
Ти про що? Я вірю в добро і зло.
Справді? А Пейдж із тобою погодилася б?
Не знаю, про що ти.
Я знаю твій секрет, Коуле.
Ти вкрав Пейдж в Алекса, тож припини грати чванька.
По-перше, ти не знаєш, про що кажеш.
По-друге, я нікого не крав.
І по-третє, чванька тут граєш лише ти.
Перепрошую?
Ходиш тут, наче якась свята, і звинувачуєш мене в зраді.
Не ти сиділа зі мною біля багаття, а наступного дня вже цілувалася з Алексом?
Чекай, я ж забув.
Ти ж із ним дуже щаслива, так?
Я можу фліртувати, але роблю це чесно.
І тільки ти прикидаєшся кимось іншим.
Боже, ти хочеш моєї смерті? Я вже відвик від сніданків Волтерів.
Доведеться іти в спортзал.
Знаєш, попрацюй цілий день на фермі, і в зал можна вже не йти.
Сам тут працюй.
Що ж, треба йти.
-Дякую за сніданок. -Авжеж.
Мато, послухай. Зажди хвилинку.
Я збрехав тобі про ранчо.
Справи кепські.
Ми йдемо на дно.
-І скільки місяців так? -Вісім.
Не знаю, як це сталося.
Ти все робив правильно. У багатьох зараз такі проблеми.
-Стен щось казав, але… -Жодних «але». Це не твоя вина.
Таке життя.
Я навіть ходив у банк поговорити з Дерілом.
Телефонував, щоб знайти роботу на нічні зміни.
-Що? -На молочній фермі, на млині.
-Так не можна. -Але я мушу.
Слухай…
А ти не можеш якось…
-Чорт забирай. Забудь про мої слова. -Джордже, вибач.
Я не роздумуючи позичив би тобі скільки треба.
Але я допоміг Стену й молодіжному закладу. У мене нічого немає.
Розумію. Я мав промовчати. Забудь.
Джордже, це не означає, що я не допоможу.
Я все обміркую.
-Ми щось придумаємо. -Якось воно буде. Упораємося.
Іди сюди.
-Я тобі вдячний. -Люблю тебе, друже.
-Привіт. -Привіт. Як ти?
Хотів спитати, чи сподобалося тобі щось із музики.
Вибач, я ще не встиг послухати.
Та ні, я не підганяю.
Лише день минув, і ти зайнятий.
Нічого страшного.
Побачимося пізніше.
Ти ж ідеш на ватру?
Звісно.
Нейтане, чого ти такий напружений? Розслабся.
АВТОМАЙСТЕРНЯ ТОНІ
Хотіли мене бачити? Я вже майже заліз під машину.
Так.
Останні кілька тижнів щось коїться. Ти незібраний. Спізнюєшся. Ходімо.
Робиш не притаманні тобі помилки.
Чорт, Тоні. Ви мене лякаєте. У мене проблеми?
Заходь.
Ти забув про дах. Єноти влізли в кабріолет пана Тана й пошматували його.
Вибачте, Тоні. Думав, що все добре перевірив.
-Я йому зателефоную і все залагоджу. -Я вже поговорив.
Він усе розуміє, та треба відшкодувати збитки.
І це буде за рахунок твоєї зарплати.
Поглянь на мене.
Мені не треба знати, що з тобою,
але ти мусиш зібратися.
Зрозумів?
-Зрозумів? -Так.
-Зрозумів. -Добре.
Лізь під машину. Тобі ще треба оглянути двигуни.
«Любов не оком, — умом розглядає».
Ні.
«Любов не оком, — умом розглядає».
Привіт. Вибач, що спізнилася.
Привіт. Та нічого.
Дякую за допомогу із заявкою в Джульярд. Мрію взяти участь у їхній літній програмі.
А я хочу допомогти.
Коли я переїхала, стільки всього не вміла.
Наприклад, як чистити стайні
чи вигадувати відмовки, щоб їх не чистити.
А з цим я можу тобі допомогти.
Мої знання з модної школи стануть у пригоді. Гаразд?
Ні, виходьте, хлопці.
-Їдьте з іншими. -Коуле.
У мене налагоджується зі Скайлером. Написав йому пісню. Він нічого не сказав.
А сьогодні я був дуже дивним.
-Не міг розслабитися… -Гаразд, добре.
Так.
Моя улюблена пісня.
Та ви знущаєтеся.
Гаразд, попрошу тата підкинути нас.
Йому сподобається барильце й пляшки пива.
У вас нема друзів?
Нащо друзі, коли в нас такий милий брат?
Старий, лише один раз.
Ти знаєш правила. Сідай назад.
Колись я стану найстаршим, і горіти вам усім у пеклі.
-Можна… -Не будеш найстаршим. Вік так не працює.
Замовкни.
Усілися там позаду?
-Так. -Ми готові.
Їдьмо!
Ага.
Привіт, Коуле.
Гадаєш, він уже слухав пісню?
Треба спитати.
-Думаєш, варто питати? -Розслабся.
Якщо він тобі подобається, зроби крок і чекай, коли прийде.
-Добре? -Так. Твоя правда.
-Чуваче, ти куди? -Робити крок.
-Привіт. -Привіт.
Можна до вас?
Можемо відійти й поговорити?
Знаєш що, Алексе? Я знаю про тебе, Пейдж і Коула.
Стривай. Що?
-Хто тобі розповів? -Чому не ти?
Скажи лиш одне.
Поцілунки на людях.
Загалом ці стосунки.
Я тобі подобаюся? Чи ти просто хочеш помститися Коулу?
Зупинися.
Може, мене й заносило через Коула.
І я точно мав розповісти тобі про Пейдж.
Чому не розповів?
Бо мені було соромно.
Бо я ходжу на ватру, щоб пограти в бір-понг.
Ти з Верхнього Вест-Сайду,
а я люблю романи в стилі фентезі.
Ти мені зовсім не рівня, і це навіть не смішно.
Алексе, ти знаєш, що я на все це не зважаю.
Так, знаю. Просто…
Іноді в це дуже важко повірити.
Але це не виправдання.
Я присягаюся.
Почуття до тебе не пов’язані ані з моїм братом,
ані з Пейдж.
-Добре? -Добре.
-Хто хоче пограти в бір-понг? -Я.
Слухай, добре цілишся?
Я б сказав, ідеально.
Я ж казав.
-Не хочеш зіграти… -Кайлі, граєш зі мною?
Так, зіграймо.
-Вона вистрибує з ліжка. -Я не вистрибувала.
-Ящірка відлітає вбік. -Вона впала з дивана.
Тоді я вперше почув від неї лайку.
Неправда. Я просто янгол.
Любий.
Усе гаразд?
Так.
Надсилаю останнє…
Усе. Вибач.
Гаразд. Усе добре.
-Отже… -Шпигуєш за мною?
Діне?
Що? Ти тут працюєш?
-Власне… -Чекай.
Ось чому заклад здався знайомим. Друзі, це Дін.
Учили разом бізнес на першому курсі.
Діне, це Нік, Тара
й моя наречена Гейлі.
-Наречена. -Так.
Гейлі.
-Радий знайомству. З усіма вами. -Я теж.
-Як вам страви? -Чесно, божественно.
Дуже добрі. Ми в захваті.
Дякую. Я вклав сюди душу.
-То ти власник? -Так.
Справді? Дін постійно торочив про ресторан,
який він відкриє. Навіть люстри обрав.
Маєш хвилинку?
-Так. -Бери стілець.
-Це мій заклад. -Так.
Неймовірне місце.
Це зараз так. А скільки проблем довелося здолати…
Яких саме проблем?
Наша концепція — усі продукти органічні, вирощені в природних умовах, сезонні.
Ми довго шукали таких постачальників.
А за два тижні до відкриття звільняється шеф-кухар.
-Ні. -Так.
Довелося летіти в Мілан за Пауло.
-Покличу. Полюбите його. -Що?
Вино отримуємо з органічного виноградника в Італії.
Розмитнення триває вічність.
Не думав, що мита на імпорт такі високі…
-Вам стало нудно. -Боже, ні. Авжеж, ні.
-Зовсім ні. -Вибачте.
Так, дякую.
За хвилинку повернуся.
Насолоджуйтеся.
Дуже дякуємо.
Знаєш, ми з Гейлі теж у ресторанному бізнесі.
Взагалі-то, тимчасово.
Справді? Не пам’ятаю, щоб ти про це казав.
Не казав.
Це сталося нещодавно.
Трохи складнувато.
Але глянь на це місце.
Якби ми могли зробити хоч наполовину щось таке.
Можу показати тобі все. Зазирнеш за лаштунки.
Якщо наречена не проти, що я тебе вкраду.
Ні. Вибач. Так, звісно. Іди розважайся.
-Ти не проти? Супер. -Ні.
-Чудово. -Дивовижно.
Зараз повернуся.
Так. Добре.
Зараз повернуся, добре?
Я знаю…
Привіт.
Слухай, хотів поговорити з тобою про ту гру днями.
Я дуже вибачаюся за Коула.
Він усе псує.
Мені начхати на Коула.
-Справді? -А на тебе — ні.
Той вечір мав бути нашим.
А ти привів із собою Джекі. Знову.
Тобі не подобається Джекі?
Боже, справа не в Джекі.
Сумую за нашими тусовками. Розумієш?
Коли ми були лише вдвох.
Ти так захопився нею, що я майже тебе не бачу.
Вибач, я не усвідомлював…
Так, не усвідомлював.
Шкода, що програв. Хто знав, що Ґрейс вправна в бір-понгу?
Мені не подобається бір-понг.
А я подобаюся?
Спершу ти поводишся, наче я подобаюся тобі, а тепер уже ні.
Ти написав мені пісню.
-І що? -Серйозно.
Ми навіть не зустрічаємося. Це вже занадто.
Я цього не знав.
То ти мене що, просто уникав?
Якби я не спитав, ти б і не сказав про пісню?
Ясно.
Знаєш, мені не соромно, що ти мені подобаєшся.
Чи що подобаєшся і я тобі сказав.
Не знаєш, як поводитися? Твоя справа.
Я не почуватимуся погано, що був чесним, а ти — ні.
Скільки ти чула?
Майже нічого.
Я ж маю рацію.
Хіба ні?
Можливо.
Приємно мати когось, кому ти так подобаєшся.
Я б за це трималася.
Ми з Джекі граємо наступні.
Щасти в цьому раунді. Але наступна перемога буде за мною.
Ти зараз серйозно?
Я лише про бір-понг.
Ти просто заздриш…
Гадаєш, я заздрю тобі?
Аякже.
Знаєш що, Коуле?
Може, вернешся до Ерін, Пейдж
чи Олівії
і даси нам із Джекі спокій?
-Гаразд? -Олівії?
А я не хочу.
Насправді мені нічого не треба робити.
Я просто почекаю,
і всі й так до мене прибіжать.
Алексе,
ти що робиш?
Те, що мав зробити вже дуже давно.
Ти ж казав, що Пейдж тут ні до чого?
Мабуть, це не так, правда?
Ти в порядку?
Нормально.
Чудово.
Джекі, чекай.
-Ерін… -Я не хочу нічого чути.
Я переймалася через вас із Джекі,
що ви гуляєте, що ти їй симпатизуєш.
Яка різниця? Вона з Алексом.
Я це знаю. А ти?
Я терпіла флірт і випадкові зв’язки.
Ми домовилися, і мене це влаштовувало.
Але ти переспав з Олівією?
З моєю найкращою подругою.
З мене досить. З нами покінчено. Назавжди.
Ерін.
Навіть не починай.
З мене годі.
Усього цього й вас обох.
Це найгірша ватра.
Вставай. Давай.
-Ходімо. -Дякую.
Вмираю з голоду. Так і не встиг поїсти.
Але яке круте місце, так?
Саме такої атмосфери я прагнув.
А Дін.
Не віриться, що він це зробив.
Яке чудове місце.
Ага, непогане.
Ти в порядку?
-Ти серйозно питаєш? -Так.
Гаразд. Тоді ні.
Я не в порядку.
Я розлючена.
Дуже розлючена.
-Сподіваюся, це не через… -Роботу?
Мали провести один вечір без неї. Лише один.
Натомість ти говорив тільки про неї.
Я говорив не лише про неї.
Я не винен, що з’явився Дін.
Що мені було робити? Ігнорувати його?
Звісно, ні.
Ти міг не йти на двогодинну екскурсію.
Не розумію, до чого ця розмова.
Я радий працювати в «Ларк». У мене виходить.
І це було б нормально, якби робота не забирала все.
-Твоя одержимість роботою… -Це не одержимість.
Я роблю це заради нас,
заради нашого майбутнього. Що тут поганого?
Люба, що в цьому не так? Що поганого в бажанні краще жити?
Я скажу, що не так. Я не хочу такого життя.
А це що означає?
Тобі соромно за мене? Кафе не твій рівень?
Не треба цього.
Будь ласка, не треба.
Слухай, я вчилася в Берклі, і…
Ясно. Я недостатньо розумний для тебе.
Нічого собі.
Гаразд.
Я казала, що вчилася в Берклі й стала такою людиною.
Людиною, що працює весь день, майже не бачить друзів
і пропускає вечірки, щоб здати вчасно.
А потім приїхала сюди й зрозуміла, що не всі так живуть.
Необов’язково так жити.
Не роби з мене схибленого трудоголіка.
Я намагаюся чогось досягти!
Замість того, щоб підтримувати чи пишатися мною,
ти обурюєшся за це.
Я не обурююся.
Просто…
Вілле, нам по 25.
Я хочу бути 25-річною:
їздити в автомобільні подорожі,
танцювати всю ніч або вчити французьку.
Не знаю.
Я не готова пропустити цю частину життя.
Для мене це того не варте.
Для мене — варте.
Гаразд.
Я думала, що це невеличка проблема, яку ми подолаємо і залагодимо, але…
Усе складніше.
Що ти таке кажеш?
Вілле, ми хочемо різного.
Ти мусиш це побачити.
Мені потрібна ти.
Коли ти був сьогодні з Діном,
я вже багато місяців не бачила тебе таким щасливим.
Я не хочу позбавляти тебе цього.
Але я не можу поступитися.
Це погано для нас, нашого майбутнього.
Але цього…
Цього не мало статися.
Можливо, що не…
гроші, робота
чи весілля були проблемою.
Може, вона в нас.
Привіт. Повеселилися… Отакої.
Коуле, що сталося?
Бачила б ти іншого.
Чекайте, що сталося з вашим братом?
Агов?
Ми близнюки.
Я не стукач.
Серйозно?
Розповідайте.
Залиште нас із мамою на хвилинку.
Ти в порядку? Любий.
Телефонував Мато.
Він має рішення для нас.
Це ж чудово.
Чому не схоже, що ти цьому зрадів?
Бо він не пропонує нам позику.
Гаразд.
Друг-забудовник хоче купити землю.
Вибач. Я знаю, що це твоя ванна кімната.
Просто хотів уникнути ще однієї сутички.
Усе гаразд.
Я швиденько.
Щодо вечора.
Давай не будемо?
Безглуздо промивати з одного боку.
Іди сюди.
Не рухайся.
Чому він тебе вдарив?
Коуле.
Джекі.
Далі я можу сам.
Думаю, я можу допомогти.
Дякую, Джекі.
Коуле, котику.
Ділянка навколо ока особливо ніжна.
З нею треба обережно.
Інакше вона не заживе й утвориться шрам.
А такі шрами…
Такі рани важко приховати.
Або вилікувати.
Розумієш, про що я?
Не певен, що цього разу все так просто.
ПІСНЯ ДЛЯ СКАЙЛЕРА НЕЙТАН ВОЛТЕР
Моє серце одним поглядом зупиняєш
І воно не б’ється
Книгу писати я починаю
Сторінками наповнюється
БЛАКИТНИЙ ЯСТРУБ ОНЛАЙН
Зелена Постільго,
це Блакитний Яструб. Прийом.
Готова до гри?
Зелена Постільга в ефірі.
Готова.
Я жив собі, не знаючи
Що десь є ти, небеса освічуючи
Хлопці,
уже дуже пізно.
Мабуть, тобі час спати.
Не заважай йому спати, цілу ніч граючись.
Не буду. Обіцяю.
Десь я вже таке чула.
Що з твоєю рукою?
Отакої.
Ти той інший.
Поговоримо про це вранці.
Поспи.
Чорт забирай.
Історії, які я розповідаю
Щоб почуватися так, як я зараз
Привіт, мамо.
Лише ми з тобою
Освітлюємо небеса собою
Коли тобі в очі дивлюся Зненацька я боюся
Колись давно
Я жив собі, не знаючи
Що десь є ти, небеса освічуючи
З полиць вони забирають
Історії, які я розповідаю
Щоб почуватися так, як я зараз
Запам’ятай цей час
Лише ми з тобою
Небеса освітлюємо собою
Переклад субтитрів: Ольга Ковальова