Будеш у ній дуже милою.
Ось, приміряй.
-Не хочу йти. -Ти мусиш.
Слухай, ярмарок округу важливий для асиміляції в Сілвер-Фоллзі.
І стиль відповідний.
Гадаю, Алексу байдуже, чи пасує мій одяг для сільських танців.
У нього є важливіше на думці.
-Наприклад? -Змагання.
І причини досі сердитися на мене.
Досі сердиться? Із самого нагородження?
Це було давно.
І все через Коула, який просто огидний.
П’яні кажуть жахливі речі.
Ні, вони кажуть правду.
Коул сказав, що шкодує про мій переїзд сюди.
Можливо, це щось на кшталт…
Коли хлопчик смикає за кіски, бо ти йому подобаєшся.
Навіть думати про це не хочу.
І взагалі, я з Алексом.
Принаймні я так думаю.
Піди й поговори з ним.
-Намагалася. -Спробуй ще.
Слухай, у мене є ідея.
Дивися, вони тобі підійдуть.
Спробуй, і побачимо.
Я не впевнена, що мені пасуватиме.
Краще ти надінь.
Батьки дозволяють повертатися пізно лише раз на рік на ярмарок,
тому мені треба щось мегакруте.
Знаєш,
а як тобі…
це?
Сукня належала Люсі. Вона б із радістю дала тобі поносити.
Боже, ти впевнена?
Дякую.
Гаразд, я вдягну її, якщо ти надінеш це.
МОЄ ЖИТТЯ З ВОЛТЕРАМИ
-Привіт, мамо. -Привіт.
-Прийняв ліки вранці? -Не обов’язково питати щодня.
Знаю, але…
Добре, ти маєш рацію. Вибач!
Мамо, ми їдемо на ярмарок.
Вітаю, докторе Волтер. І бувайте.
Просила ж називати мене Кетрін.
Гаразд, докторе Кетрін.
-Котику, телефон зарядив? -Так.
Добре. Дякую, що наглядаєш за ним.
-Мамо. -Вибач.
Дякую.
Люба.
З ним усе буде добре.
Прийшло сьогодні.
Неврологи добре заробляють.
І це лише за 20 хвилин.
Пора дзвонити другу Мато.
Забудовнику.
Подивимося, що скаже.
Калій відіграє ключову роль для найвищих спортивних результатів.
Так пишуть у підручнику з хімії.
Я не голодний.
Гаразд, послухай.
Хочу, щоб ти знав:
я вчинила так на нагородженні заради вашої мами, а не заради Коула.
Щоб важливий вечір не було остаточно зруйновано.
Думала тільки про це й ні про що інше.
І не обрала Коула замість мене?
Ні, присягаюся. Це було заради вашої мами.
Але справа не лише в цьому.
Ти не сказала, що додаткове завдання для нього.
Дозволила думати, що твоє.
Пан Чаудрі попросив йому передати.
Що мені було робити?
Могла б сказати мені правду.
Справді?
Ви з Коулом постійно гризетеся.
Я…
Не хотіла, щоб ти домислював щось.
Думаєш, я такий козел, що зі мною не можна говорити?
Я не збиралася цього казати.
Просто дуже важко
бути в цій сварці між вами з Коулом.
-Ти маєш покінчити з нею. -Це не так просто.
Чому ні?
Що ж, хай там як,
я тут і я обираю тебе.
КАФЕ «ЛАРК»
РЕКОМЕНДОВАНИЙ ЛИСТ ВАЖЛИВІ ДОКУМЕНТИ — ВІЛЛ ВОЛТЕР
Привіт.
Уранці поклав припарки на ноги. Додав електроліти в зерно. Він готовий.
Був у транспортувальних ногавках під час поїздки сюди?
Перше родео для тебе, а не…
Я не хотів, щоб ти був конюхом. Ти несерйозний.
Усе зробив за списком і навіть більше.
Міг би подякувати за те, що я працював увесь чортів ранок.
І він приїхав сюди в ногавках.
Так ось звідки запах гною.
Чорт, Бідова Джейн сьогодні наділа свої шпори.
Гарна деталь.
Коуле, не чіпай.
Гаразд.
Що цього разу?
Наче ти не знаєш.
Що ти мені сказав?
На нагородженні твоєї мами.
Не дуже пам’ятаю той вечір.
Знаєш, це стандартна відмазка,
але я не вірю.
Випивка не дає тобі права бути засранцем.
Наступним у нас буде номер вісім — Алекс Волтер.
Привіт.
Він у вітальні.
Привіт.
-Привіт. -Вибач.
Завжди плачу через сумні фільми.
«Доктор Стрейнджлав»?
Хто знав, що він такий слізливий?
Що ти тут робиш?
Заїхала віддати тобі це.
Була неподалік…
-Аж тут? -Іду в гори.
Хочеш…
Тобто, якщо ти…
Вибач. Хочеш піти зі мною?
Усе одно треба поговорити про оренду квартири.
Так. Свіже повітря не завадить.
Так.
Спершу перевдягнуся.
Добре.
Це було неймовірно.
Затамувала подих на весь заїзд.
Чесно кажучи, я теж.
-Справді? -Ага.
Боявся, що буде надто повільно. Не звик, коли на мене дивляться.
Це було зовсім непомітно.
Тримався, як профі.
У мене теж вдалий день.
Кличуть на співбесіду для літнього стажування —
працювати на випускника Принстону.
Оце неймовірно.
Робота в Локвуді,
але в них є офіси в Денвері, Чикаго, Нью-Йорку, Г’юстоні.
Але співбесіда буде завтра,
під час твого змагання.
Та нічого.
Я знаю, наскільки важливий для тебе Принстон.
І я дуже тобою пишаюся.
Мозок закипає. Не напишу більше й речення.
Я теж. Завершуймо?
-Проведемо засідання вранці? -Так.
Щоб школа не заважала концерту ввечері.
Ідете на концерт?
Круто, там буде супер.
Твоя улюблена.
Потрійне лате з ваніллю і медом.
Привіт, Олівіє. Ми вже йдемо.
Ерін.
П’ять хвилин. Якщо після цього будеш далі мене ненавидіти, то нехай.
Спробувала все. Не знаю, що робити.
Олівіє, два слова — «кодекс дівчат».
Не спи з хлопцем найкращої подруги.
Пригостивши лате, ти не залагодиш те, що зруйнувала.
Це було більше ніж два слова.
Учи кодекс дівчат, а не математику.
-Я наступний! -Чекай, ти серйозно?
Ця штука тримається на скотчі й іржавих гвинтах.
Усе буде добре.
Нейтане!
Що?
Гаразд, я готовий.
Господи, ти в нормі?
-Вдарився головою? -Ні.
Усе добре.
-Це небезпечно. -Що?
-Бо в мене епілепсія? -Ні, просто небезпечно.
Для всіх.
Мушу визнати, мені трохи ніяково, що ти побачила мене таким.
Не соромся.
Я прослухала нашу пісню десь 500 разів.
Уже співаю «All of Me» краще за Джона Ледженда.
Це не наша пісня.
Була нашою.
Це «Let My Love Open the Door».
-Що? -Авжеж.
З подорожі автівкою.
-Що? -До Теллурайда.
Пам’ятаєш?
Боже, точно, і ти думав, що там слова «Let Marlo open the door».
Я не винен. Піт Таунсенд не чітко вимовляє.
Це акцент.
Логічніше, щоб Марло відчиняв двері,
а не кохання.
-Та нехай, Піте. -Нехай, Піте.
-Це твоя пісня. -Це твоя пісня.
Не віриться, що я забула.
Чому пішов із «Вечірнього Ларку»?
-Це було твоє творіння. -Наше творіння.
Так, але ти любив його більше.
Важко бути там без тебе.
Я все зіпсував.
Ні, не лише ти.
Я заплуталася.
Ти обрав не мене, а «Ларк», а потім звільнився.
І ти досі працюєш із нерухомістю.
-Ти ненавидиш цю роботу. -Так.
Не уявляю, що далі робити.
Надто старий, щоб бути розгубленим.
По-перше, ти не старий.
І ти все з’ясуєш.
Дещо я вже з’ясував.
Ти для мене важливіша за будь-яку роботу.
Ми важливіші за роботу.
Жахливо, що ми мали розійтися, щоб я це усвідомив.
А якщо ми навчимося краще розуміти одне одного?
Встановимо правила балансу між життям і роботою.
Житимемо день за днем.
Гаразд, але…
Щоб усе спрацювало, ми обоє маємо цього хотіти.
Гейлі,
я дуже цього хочу.
-То чого ми чекаємо? -Що?
Слухай, я хочу вийти за тебе.
Завжди хотіла заміж за тебе.
Ми можемо боятися зайти в дитячий басейн або бомбочкою стрибнути в глибокі води,
що трохи ризиковано,
та ми знаємо, як там, бо вже плавали.
-Метафора про басейн — зайве? Вибач. -Трохи.
-Частково проблема була через весілля. -Тож не треба велике.
Байдуже. Просто розпишемося.
Давай розберемося з цим, щоб почати наше спільне життя.
Але наші мами ніколи нам не пробачать,
якщо просто розпишемося.
Це правда.
Знаєш…
У чомусь непогано було повернутися додому.
Зв’язок із землею і все таке.
Там дуже красиво.
Чекай, хочеш влаштувати весілля на ранчо?
Зробимо все просто, а страви будуть від «Ларку».
Діти допоможуть. Тато зробить фірмові кекси.
Але маленьке весілля все одно треба організувати.
Як ми влаштуємо все…
Джекі.
-Так. -Твої батьки не будуть проти?
Вони будуть у захваті.
Я кохаю тебе.
І я тебе кохаю.
Дякую, що приїхали.
На все добре.
ПАРК РОЗВАГ ОКРУГУ АУРЕЛІТА
Привіт.
Мама просила наглядати за тобою.
Це так соромно.
Хвилюється за тебе.
Я знаю.
Та мені треба доводити, що я щось можу робити.
Кому?
Можливо, я хочу довести собі.
Я розумію.
Мені ти не мусиш нічого доводити.
Ти ж про це знаєш?
Справді?
Так.
Добре.
Пані Говард, чому ми маємо взяти саме вас у нашу престижну фірму?
Я добре знаю, що таке робоча етика, і я надзвичайно організована.
Заходьте.
Слухай, ти зайнята?
Репетирую для співбесіди.
Невже це…?
Так.
Це із Джульярду.
Я не можу.
-Упевнений? -Так.
-Мене взяли? -Тебе взяли.
-Мене взяли? -Так, взяли.
Що?
Що таке?
Я не знаю, чи зможу поїхати.
Треба гроші на кімнату і їжу.
А ще вартість навчання.
Зателефоную дядьку Річарду.
У нього безліч вільних кімнат.
Допоможе з роботою, щоб ти оплатив курс.
-Справді? -Звісно.
Ти не можеш не поїхати.
-Добре. Дякую. -Гаразд.
Так!
Що ж.
Усе добре?
Дуже нервуюся.
А ти нервуєшся?
Ні. Просто треба їхати, як учора.
У тебе вийде.
Ага. Я більше чекаю на концерт увечері.
Я не була на ярмаркових концертах.
Багато втратила. Зустрінемося там?
Денні забере зі співбесіди.
У тебе вийде.
-Здоров. -Привіт.
На чортове колесо чи на гойдалку?
На гойдалку. Та спершу хочеш дещо покажу?
-Добре. -Готова?
Так.
-Ґрейс! -Знаю. Хіба вона не чудова? Чекай.
Нічого собі.
Щось ти надто вирядилася для атракціонів.
Потім ідемо на концерт,
а ця сукня ідеально підходить як на день, так і на вечір.
-Добре, Керрі Бредшоу. Ходімо. -Так!
Далі в нас Алекс Волтер під номером вісім,
який вразив своїм дебютним виступом.
Давайте голосно привітаємо його з поверненням.
Ні, яка катастрофа.
Здається, порвалася віжка.
Такий багатонадійний початок змагання для новачка.
Яке розчарування для Алекса Волтера.
Молодець, Алексе.
Привіт. Усе добре.
-Хочеш мене вбити? -Що?
Мав перевірити віжку двічі.
Вона обірвалася.
Я перевіряв її тричі.
Вершник теж зобов’язаний перевіряти.
Я перевіряв.
-Тоді ти знаєш, що все було добре. -Пусте.
Можеш іти. Усе скінчено, мені не треба твоя допомога.
Дивися сюди. Шкіра зносилася.
Мабуть, обірвалася на згині. Але ти ж цього не визнаєш.
Простіше звинуватити мене.
Яке лицемірство. Каже чувак, що поводиться безвідповільно.
Ти невисокої думки про мене.
Надіюся, знаєш, що я ніколи не зроблю щось,
щоб навмисно нашкодити брату.
Серйозно?
Саме це ти і робиш усе моє життя.
Ти про що взагалі?
Про Пейдж, так? Це було дуже давно.
Вона була моєю першою дівчиною. Як ти міг?
Я про вас не знав.
Чому ти не можеш хоча б раз мені повірити?
А не завжди припускати найгірше.
Я не знав.
-Мене не було ціле літо. -Ціле літо. Я в курсі.
Зараз ти з Джекі. Яка тепер різниця?
Справа далеко не лише в Пейдж, і ти знаєш.
У тебе все виходить без жодних зусиль.
Але щоразу, як щось хороше трапляється зі мною,
ти це руйнуєш.
Ти приходиш, завойовуєш і помічаєш територію,
не зважаючи на можливі жертви.
Я все життя прожив у твоїй тіні.
Знаєш, як це важко?
До тебе прикута вся увага. Ти в нас чарівний.
Усі хочуть тусити з футбольною зіркою.
Найпопулярнішим у школі.
Моя дівчина кидає мене, щоб допомогти п’яному козлу,
що руйнує мамин вечір.
Я шкодую про ту ніч.
Я шкодую про все.
Навіть не уявляєш, як сильно,
але ти й гадки не маєш, як мені живеться у твоїй тіні.
-У моїй тіні? -Так!
У твоїй тіні.
Ідеальний Алекс Волтер.
Такий розумний, добрий і надійний.
Справжня гордість мами й тата.
Знаєш, як часто я хотів бодай трохи бути схожим на тебе?
Глянь на мене.
Оцінки погіршуються.
Нозі кінець.
Футбол був моїм шансом.
Тепер його немає.
У мене немає шансів отримати стипендію.
Як ти і сказав, на другому курсі був мій пік слави.
-Коуле, я не хотів. -Але ти правий.
Я нікчемний невдаха.
Батьки купу грошей виклали за реабілітацію.
Заради чого?
Я невдаха й розчарування.
-Тягар. -Не кажи так.
Чуєш мене?
Ти не невдаха.
Ти не розчарування.
І не тягар.
Ти Коул Волтер,
і ти мій брат.
І хоча іноді я хочу тебе вбити,
ти все одно залишишся моїм братом.
Знаю, ти мені не повіриш.
Але вибач мені.
І ти мені вибач.
Давай знімемо збрую.
У тебе чудові результати в стількох позакласних завданнях.
А тебе цікавить лідерство?
Авжеж. І на третьому курсі планую цим зайнятися.
Я не здивована.
Твій тато був чудовим лідером.
Ви знали тата?
Трохи. Жили на одному поверсі на першому курсі Принстону.
Боже.
Читала про аварію.
Джекі, співчуваю твоїй утраті.
Дякую.
Наприкінці хочу поставити одне незвичне запитання. Просто так.
Як би ти сліпому описала колір золота?
Джекі?
Вибачте. Яке було запитання?
Як би ти описала колір золота людині з вадами зору?
Я…
Я не знаю.
Зараз заберу решту.
Ні, я сам.
Світова війна Волтерів скінчилася?
Мабуть, так.
Не буду питати. Радий, що ви помирилися.
Ага.
Сьогодні облом.
Так, облом.
Не пощастило, але ти круто тримався, коли все пішло не так.
І ти правильно повівся з конем.
Я тобою пишаюся.
Дякую, тату.
Після твого проїзду до мене підійшов хлопець з Асоціації верхової їзди.
-Хоче зустрітися з тобою. -Але я не впорався.
Байдуже. Цих хлопців цікавить потенціал.
Так тримати.
Так, чудово.
-Дякую. -Дуже дякую.
Я страшенно голодна.
Не їла весь день.
А я не голодна.
У нас була розмова про Лондон, якщо її можна так назвати.
Він їде.
Сказав це так спокійно, ніби я була чимось одноразовим.
Наче знайде когось, де б не опинився. Не проблема.
Це не так.
Ти не щось одноразове.
Але нема лиха без добра.
Тепер можемо разом горювати.
Друзі в розставанні?
Ага, щодо цього.
Учора я бачилася з Віллом.
Було дивно?
Так, сто відсотків.
Спочатку.
Але потім ми типу…
Не знаю, мабуть, зрозуміли, як нам погано нарізно.
І ми збираємося побратися.
Навчимося розуміти одне одного,
і він більше не буде так поринати в роботу.
Ясно. Можна замовити випивку?
Хочемо побратися негайно. Його батьки дозволили на ранчо.
Дуже скоро.
-Господи. -Знаю.
Де ж ця офіціантка?
-Вітаю. -Вітаю.
Можна нам пляшку шампанського?
-Звісно. -Пляшку?
Так, пляшку.
Сплануємо дівич-вечір.
Я тут, Нью-Йорк.
А де Денні? Він мав…
Забрати тебе. Знаю. Бенні попросив почитати йому казку на ніч.
Я замість нього.
Нічого не скажеш про машину?
Алекс чекає мене на ярмарку.
Майже рік відновлював двигун.
Нарешті вона на ходу.
-Увечері ми йдемо на концерт. -Так, знаю.
Я тебе туди й везу.
Алекс знає?
Розслабся. Він знає.
Ми мило побалакали.
-Про що? -Про все.
Панночко.
Алексе, бачив твій виступ.
У тебе є хист.
Дякую.
-Береш участь в інших заходах? -Ще ні, але хочу.
Останні роки збільшили число стипендій.
Ми шукаємо справді вправних вершників.
Не якихось любителів пригод.
-Тобі це цікаво? -Стипендія в коледж?
Так, нам цікаво.
Спробую знайти місце в літній тренувальний табір.
-Так, дякую. -Дякую, Чете.
Готовий до літа в Монтані?
На все літо?
Нудно їхати, коли ми обоє мовчимо.
Гаразд. Як змагання Алекса?
-Жахливо. -Чому?
Що сталося?
Це був провал.
Усе добре, бо він…
Знаєш що? Він сам тобі розповість.
Тільки не це.
Ні.
Чорт.
-Можеш поремонтувати? -Немає інструментів.
-Їхав по них, коли попросили тебе забрати. -Ясно. То це моя провина.
Тепер точно шкодуєш, що я переїхала.
Не застряг би зі мною бозна-де.
Попрошу Вілла забрати нас.
-Не дуже хочу йти на нього. -Зламається, коли будемо там.
Воно з ХІХ століття. Вітаю.
Якого біса, Олівіє?
Як ти й сказала, пригостити напоєм недостатньо.
-Зрозуміло. -Усі заслуговують на другий шанс.
-Сюди. -Вас хтось питав?
Я просто хотіла все пояснити.
Ти вже це зробила.
Треба було подумати, що мій вчинок скривдить тебе,
але я цього не усвідомлювала, бо…
Бо не хотіла.
Увага Коула була як наркотик:
знала, що це погано, але відчувалося так добре.
Я могла вдати, що крута,
популярна й таке інше.
На мить.
Важко було відмовитися.
Ерін, ми дружимо з третього класу.
Не сумуєш за цим?
Удар у спину й крадіжка хлопця все затьмарили.
А пам’ятаєш, як харчування в літньому таборі було таким поганим,
що ми вислизнули, пішли в «МакДрайв»,
і ти вивихнула щиколотку?
Або той рік, коли ми зробили костюми «Ем-енд-Емс» на Геловін?
Пам’ятаєш?
Ти була з арахісом, а я простим.
Так.
Мені дуже шкода.
Будь ласка, пробач мені.
Сумую за найкращою подругою.
Я знала, що Коул бував з іншими дівчатами, тож…
Я не маю права звинувачувати тебе.
Мабуть, трохи маєш.
Але не вічно.
Між нами більше ніколи не стане хлопець?
Обіцяю.
Помітила, що всі спогади були про їжу?
Вмираю з голоду.
Я кинула чергу, щоб встигнути на колесо.
-Добре, ходімо поїмо. -Гаразд.
Хочу ті спіральні чипси.
-Чипси на паличці. -Картопляне торнадо?
-Привіт. -Привіт.
Шкода, що сьогодні так вийшло.
Можливо, я поїду в літній тренувальний табір.
«Можливо»?
Це означає залишити Джекі на все літо, тому маю спершу з нею поговорити.
Алексе, роби те, що хочеш ти.
Знаю.
Народ, ви заходите? Скоро розпочнеться.
Так.
-Ходімо. -Алексе?
Я тут почекаю.
-Джекі має бути з хвилини на хвилину. -Гаразд.
Ходімо.
Дякую.
Двигун так перегрівся, що досі теплий.
Можеш перевірити.
Менше шансів замерзнути до смерті.
Я в порядку.
Як хочеш.
Рада, що Вілл і Гейлі все з’ясували.
І в нас тут буде весілля.
Дивовижно.
Пам’ятаєш, як ми сюди переїхали?
Наскільки я пам’ятаю, ти була не дуже рада з’їжджатися з моїми батьками.
Хотіла наш власний будинок.
Виявилося, наш дім там, де ми разом.
Це було 20 років тому.
У нас були злети й падіння.
Ніхто в нас цього не забере.
Ти зробив усе, щоб уберегти це місце.
Маєш пишатися собою.
Забудовник зробив щедру пропозицію.
Треба погоджуватися.
-Зовсім трохи. -Отакої.
Пейдж?
-Поговори з ним. -Ні.
Іди поговори.
Привіт, Алексе.
Дякую.
Привіт.
Я зрозумію, якщо ти мене ненавидиш.
-Я цілковито… -Не ненавиджу.
Ти можеш робити, що хочеш.
Справа в тому, що хоч я і не Коул Волтер, я не ніхто.
Я хлопець, якому ти дуже подобалася.
І ти його проґавила.
Знаю.
Зрештою, усе було на краще.
Побачимося.
До зустрічі.
Там справді тепліше?
Сама перевір.
Вілл невдовзі приїде.
Як співбесіда?
Жахливо.
Останнє запитання мене спантеличило.
Джекі Говард щось може спантеличити?
Вона спитала, як можна описати сліпому колір золота?
І що ти сказала?
Нічого.
Усе вилетіло з голови.
Треба було сказати,
що воно смакує як теплий мед.
Або ж
звучить, як голос Ніни Сімон, коли вона співає
«I Put A Spell On You».
Або відчувається, як сонячні промені на обличчі.
Але я не змогла сказати нічого з цього,
бо думала про інше.
Я відволіклася.
Не хотіла відволікатися.
Не хотів, щоб ти думала, ніби я шкодую про твій переїзд.
Ти сказав, що не пам’ятаєш.
Я не встиг закінчити, бо ти пішла.
Послухай.
Ми з Алексом ворогували задовго до твого приїзду.
Ясно? Я намагався все владнати.
Але потім з’явилася ти, і це стало неможливо.
Ти ж сказав, що ви з Алексом помирилися?
Так, нарешті.
Та все складно.
Не хочу знову розбивати братові серце, але…
Мене тягне до тебе.
Що з нею?
Ремінь злетів. Її треба буксирувати.
-Привіт. -Привіт.
Ти пішов із концерту?
Так, не такий він був і крутий.
Усе добре?
Так.
Слухай, Джекі.
Хочеш додати в резюме досвід організації весіль?
Що?
-Це таки відбудеться. Так. -Що?
Господи.
Вітаю, Вілле.
Нарешті.
Так!
Обожнюю весілля.
Переклад субтитрів: Ольга Ковальова