-Hur går det? -Det blir nog min bästa omgång nånsin.
Vill du smaka?
Cupcake-smet? Ja, jag vill smaka.
Okej, var ärlig nu.
Oj!
Är det citron?
Det är ju den lätta smaken. Vad är det mer?
Lavendel?
Imponerande! Pojkarna är usla provsmakare.
-Det är utsökt, George. -Tack.
Vi kommer aldrig att bli klara till bröllopet i morgon!
Det går bra.
-Tror du? -Ja, allt är under kontroll.
Kan nån påminna mig om varför vi sa att vi kunde hålla det här?
-För att vår son bad oss. -Jo, det minns jag.
-Och för att Jackie skulle organisera det. -Och jag är evigt tacksam.
Ingen fara. Organiserande är min grej.
Då ska vi se.
Du där! Kom och prata med mig, vi har inte setts på hela veckan.
Okej, bara en sekund.
Jag har så mycket att göra. Jag ska dekorera.
Kolla blomsterbeställningen, ringa tryckeriet.
-Alla räknar med mig. -Du stortrivs.
Det gör jag.
-Hur är det? -Helt okej.
Jag kommer att sakna dig. Men du har ju din praktik sen.
-Jag har inte hört nåt än. -Du ägde ju intervjun.
Kanske. Eller så är jag bara kvar här och pluggar.
Ja, det blir okej. Det blir helt okej.
-Så klart. -Så klart.
Okej, nu måste jag jobba på.
Jaha, det verkar som om det där redde sig.
-Vi behöver inte prata om det här nu. -Det är okej att tänka på annat ett tag.
-Nervös? -Nej.
Kanske lite.
Tack än en gång. Det betyder mycket att få ha bröllopet här.
-Det gör det för oss också. -Ett fint sista kapitel för stället.
Apropå det har jag kollat på anbudet, och det ser verkligen bra ut.
Men är ni säkra på att ni vill sälja?
-När ni skrivit på är det över. -Ja, men vi har inga alternativ.
Jag vet att det har varit svårt de senaste åren, men inte att det var så illa.
Ja. Det händer saker.
Pappa…hur är det du brukar du säga?
"Alla vägar har gupp, det viktiga är hur man navigerar."
Vi behöver inte skriva på nu eller berätta för barnen. Vi ska fira ett bröllop.
-Ja, helt sant. -Vi kan reda ut resten sen.
Jag slår vad om att Richards lägenhet är fin.
Ja, du lär få kul med alla hipsters.
Jag tror inte att det bor hipsters på Upper West Side.
-Allt okej? -Visst.
Alltså, du ska till New York, Alex ska på träningsläger.
Will ska gifta sig.
Och jag gör…vadå?
Kom igen.
-Den stora Amerika-resan. -Jo du.
Glida fram på motorvägen med vinden i håret.
Leva fritt och enkelt.
Det låter toppen, helt bekymmerslöst, men jag måste ju lösa resten av livet.
Vart ska du?
Skolan.
-Det är lördag. -Jag måste göra en grej.
Kan jag haka på? Jag har kvar lite grejer i skåpet.
Åker om fem.
Förlåt, Tara. Allvarligt, jag menade inte att såra dig.
Vad vill du att jag ska säga? Du tänker ju fortfarande åka.
-Förlåt… -Nej!
Säg inte "förlåt" mer!
Jag kunde ha följt med – om du hade tänkt på att fråga. Men det gjorde du inte.
Fel av mig, kanske. Jag väntade mig väl för mycket av oss.
Tara…
-Vart ska du? -Skolan.
Nu? Nej, bröllopet är om fyra timmar.
-Du ska ingenstans. -Jag måste lämna in en uppgift.
Allvarligt?
Oj!
Okej.
-Bli inte sen. -Nej då.
-Jag lovar. -Lovar du?
Lovar.
Okej.
-Jag menar det, Cole! -Uppfattat.
Hur är det?
Bra. Bara mycket att göra.
-Jag vill att bröllopet blir perfekt. -Det blir det.
I alla fall…
Ska du ut på din resa?
Jag ska lämna in det här till mr C.
-Skrev du essän? -Jag tänkte att ett betyg vore bra.
Det är en bra bok, så…
-Jaha, jag ska nog… -Visst, vi ses, New York.
Ska du inte göra dig i ordning?
Jackie.
När du kom hit…vad tänkte du om ranchen?
Det är ju lätt: "Så mycket himmel."
Ärligt talat så är ju det här stället i en klass helt för sig.
Unikt.
Och det ser man på en gång.
Hurså?
Jag tyckte att vi sa att vi behövde två lådor.
Kan du leverera resten inom en timme? Tack.
-Bra, alla är här. -Inte länge till.
Hallå, du slipper inte undan, alla ska hjälpa till.
Ja, ja.
Bra. Nathan, du har hand om musiken. Allt klart?
Japp.
Och Alex? Du tar emot gästerna. Visa dem vart de ska och ge dem programmet.
Absolut.
Ta ut kartongen så att du har dem när folk kommer. Och det kommer en kartong till.
Jag hörde.
Kan du sätta täcken på stolarna?
-Täcken? -Ja, på stolsryggarna.
-Varför det? -För att det är fint.
-De är där ute med bordsdukarna. Isaac… -Jag gissar att jag har dukarna?
Jag fattar inte: Täcken på stolar?
…ett valskelett hänger från taket.
Ja, det blir mäktigt.
Jag kommer sen.
Hallå.
Hej.
-Vad gör du här? -Mamma bad mig att packa lite åt henne.
-Jag måste… -Vänta, Erin. Jag…
Det var fel av mig med Olivia.
-Jag borde inte ha gjort så. -Det var förödmjukande.
Men jag är mest arg på mig själv för att jag fick med av-och-på-grejen.
Jag har inte behandlat dig bra på länge.
Vad hände, Cole?
-Vi hade det ju så bra. -Jag var en annan då.
Jag försöker komma tillbaka dit. Jag är ledsen att jag sårat dig.
Den Cole jag kände skulle inte ha bett om ursäkt…för nåt.
Jag gillar ditt nya jag.
-Cole? Vad gör du här? -Jag tänkte lämna den här.
Bättre sent än aldrig, va? Vad tyckte du om boken?
Ja, jag tror att jag fattar varför han var så arg hela tiden.
Han kände sig maktlös. Ignorerad.
Heathcliff? Ja, jo, men han betedde sig rätt hemskt.
Jo, men det förvärrade ju bara allt.
Så jag tyckte lite synd om honom.
-Det blir en spännande läsning. -Så jag får ett betyg?
Ja, varför inte?
-Kan jag komma med på sommarskolan? -Självklart, men hade du inte planer?
Amerika finns kvar.
-Jag springer på många Walterkillar i dag. -Ja, det är svårt att missa oss.
Jag måste gå, mamma väntar. Men lycka till på Juilliard.
Tack. Ha det fint i sommar, Erin.
Tack!
Och du kan messa mig, om du vill. Om New York, eller nåt.
-Hej, Jackie. -Hej! Så du jobbar i dag?
Ja, bara middagen. Will bad mig. Vart ska det här?
Kan du ta det till tältet där borta? Tack.
Stannar du på festen?
Ja, varför inte?
Åh, jättefina! Kan du lämna dem här, tack?
Är ni upptagna?
-Nej. -Ja.
Nej.
Kan ni göra mig en tjänst? De här måste glaseras.
Det tar tid att bli fin och jag måste göra mig i ordning.
-Snälla, för Wills skull? -Kom igen.
-Visst, okej. -Tack.
-Man kör glasyr först och strössel sen. -Kolla.
Skulle det vara kul? Galet, va? Är det här också kul?
Sluta! Vi har inte tid med sånt!
Jackie…
Hej, Richard! Fint att du kom.
-Gratulerar. -Tack.
-Ska jag hjälpa dig? -Nej, inga problem.
Jag glömde hur vackert det är här.
-Är Jackie här? -Ja, nånstans i krokarna.
Hon kör i full fart, så jag skulle hålla mig undan.
Säkert.
Men jag har faktiskt nåt jag skulle vilja prata med dig om.
En agenda, visst. Vad gäller det?
-Låt mig visa dig till din jurta först. -Visst, efter dig.
Vi har stängt, vänligen…
Inget svar.
Jag hinner inte få tag i en annan florist.
-Vad händer? -Albert åt Hayleys brudbukett.
Måste hon ha en bukett, då?
På sitt bröllop? Ja, Lee, hon måste ha en bukett.
-Vad ska jag göra? -Jag kan ordna blommor åt dig.
Varifrån? Vilka blommor? Du vet att vi har ett tema, va?
Ja, jag är inte korkad. Men följ med om du inte litar på mig.
-Hur lång tid kommer det att ta? -En halvtimme, max.
Men okej, har du en bättre idé, så…
Jag hoppas att det är värt det. Lee, du har befälet.
-Allvar? -Japp.
Och hör ni? Glasera klart, okej?
Ni hörde henne, kom igen!
-Vilken fart han fick… -Måste jag också?
Du ser jurtorna här? Jag tänker mig nåt sånt för boendet.
Och utomhusmatlagning i grupp.
Nattritt, ciderbryggning, guidade ridleder.
Typ "gammaldags lantidyll möter lyxigt spa".
Med finansiering tror jag att vi kan få igång det på ett år.
Din pappas verksamhet, då?
Det är just det, det finns så mycket mark att det kan hållas separat från ranchen.
-Vem skulle driva verksamheten? -Jo…
Det skulle väl vara jag.
-Är det där Jackie på en häst? -Ja. Med Cole.
Hon verkar lycklig. Är hon lycklig?
Jag tror det.
Man är oftast det här.
Ja, jag märker det.
Jaha…hur går det med bröllopstalet?
Jag jobbar på det. Men jag vet inte varför Will valde mig.
Danny eller Alex hade varit bättre.
Han valde dig för att han ville höra dig tala.
Bara tala ur hjärtat och säg sanningen, så kan du inte missa.
Ta-da!
De är ju perfekta, Cole!
Ja, och de är mammas favorit.
Tack.
Jag blir visst kvar över sommaren ändå.
-Jaså? -Sommarskola.
Fantastiskt! Jag visste väl det, jag visste att du skulle reda ut grejer.
Lugn, New York, dra inte iväg nu. Det är bara sommarskola.
Kan vi jobba på nu? Vi har inte hela dagen på oss.
Jo, häromkvällen när bilen pajade.
Det var…
Det var kallt, jag var trött och uppriven efter intervjun.
Jag vet. Och jag märker att du har undvikit mig.
Det behöver du inte. Bara glöm det där jag sa.
Jag menade det inte, okej?
Åh, jaha.
Jag vet.
Och…det gläder mig att det är bra mellan dig och Alex.
Ni är fina ihop.
Jaha, så vi ska ge dig nåt gammalt, nåt nytt,
nåt lånat och nåt blått.
-Ska ni verkligen det? -Ja, det är ju tradition!
Okej. Och det här är ju mammas brudklänning.
Alltså gammal.
-Jag hade gärna köpt dig en ny. -Jag hade en ny. Det är bättre så här.
Och jag skulle vilja låna dig det här. Alltså, om du gillar det.
-Så vackert. -Jag bar det på mitt bröllop.
Kan du sätta i det?
Skojar du? Jag har typ 700 pojkar, det här är rena drömmen.
Okej.
-Blir det bra här? -Ja.
Tack.
Bra, då var det "lånat".
Och här nånstans…
…finns det blå.
-Gud. -Blått och nytt.
-Okej, det är lite…billigt. -Sexigt.
Du menade nog "sexigt", för Will lär älska det.
-Sluta, bara ge hit. -Ursäkta, mammorna.
Hayley?
Din far och jag var ju inte förtjusta i tanken på att ni skulle gifta er.
Vi tänkte bara på hur unga ni är och att du fortfarande pluggar.
Jag vet, mamma. Det är okej.
Jag ser hur ni älskar varandra, så vi gläds med er.
Men inga barn än, okej? Allvarligt.
Ta examen och hitta en bra bostad innan ni ens…
Okej, tack. Vi ska inte skaffa barn än på ett tag, så nu vet ni båda det.
Säg inte det, när han ser dig i blått raffset…
Ja, om han får upp det!
Tack för att ni står värd. Och tack för att ni tar emot min Hayley.
Självklart.
Hon har tillhört familjen sen hon svepte in genom vår dörr. Vi älskar henne så.
Hur är det?
-Jag sa till Nik att jag hade flyttat med. -Vad sa han?
Ingenting. Nada. Noll.
Jo, han sa "förlåt"…igen.
Tack.
-Ursäkta, det blir bra. Det är bra. -Visst.
Champagne!
Såja.
-Hon har det bra. -Det är bra.
Opa! Såja.
-Klä dig, Parker. Det börjar snart. -Jag tar inte på mig den.
Varför inte?
Jag kommer att se dum ut, alla kommer att skratta.
Alla?
Menar du killarna?
De driver alltid med mig för att jag är tjej. Kan jag inte gå klädd som de?
Du kan ha kostym om du vill.
Men om du väljer klänning så slutar du ju inte att vara du.
Jag lovar: Ingen kommer att skratta åt dig.
Och du blir jättefin.
Ska vi försöka?
Okej, men aldrig att jag har de där skorna.
-Så fin du är, Jackie. -Tack! Detsamma.
Tack.
-Du är inte så illa uppklädd, New York. -Inte du heller, Colorado.
Kom.
Hej.
Är du okej?
Ja.
Jättefint, Parker.
Var fick du…?
Det första jag gör på ett bröllop är att bli kompis med bartendern.
Är du James Bond?
Jag säger inte nej. Tack.
-Tara, va? -Ja, hej.
Hej. Richard. Jackies morbror.
-Richard? -Ja.
-Självaste Richard? Oj, hej. -"Självaste" vet jag väl inte.
Älskar dig.
Hej.
Tack.
Välkomna, släkt och vänner.
Vi har samlats här i dag för att bevittna och fira
äktenskapet mellan Hayley Althea Young och William John Jefferson Walter.
Hayley och Will har beslutat sig för att inleda ett nytt kapitel i sina liv.
I dag vill de bekräfta sitt särskilda band och inleda sitt nya liv tillsammans.
Det är en ära att få vara här
och se kärleken och förpliktelserna dem emellan.
Hayley och Will firar i dag inte bara den kärlek de delar,
utan också kärleken mellan oss alla här.
Föräldrar, syskon, släkt och vänner: Kärleken gör den här dagen
så unik och full av glädje.
Benny: Ringarna, tack.
En ring är en obruten cirkel utan slut.
Den symboliserar oändligheten och er eviga kärlek.
Vänd er mot varandra och avge era löften.
Hayley. Du är den vackraste, smartaste och vänligaste människa jag känner.
Varje dag får du mig att bli den bästa versionen av mig.
Du är mitt hjärta.
Min kärlek, mitt hem.
Mitt allt.
Jag har en sån tur som hittat dig.
Och jag ser så fram emot att leva resten av våra liv tillsammans.
Will.
Redan på vår första dejt visste jag att du var den rätte.
Du är begåvad, rolig, smart, passionerad,
och helt enkelt himla fantastisk.
Vår resa börjar nu, och… jag vill resa med dig för all tid.
Will: Tar du Hayley till din hustru att älska i nöd och lust?
Ja.
Hayley: Tar du Will till din make att älska i nöd och lust?
Absolut!
Alltså, "ja".
Klart jag gör.
Hayley och Will: Ni kan nu kyssa varandra.
-Jättebra jobbat i dag, Jackie. -Alla har jobbat bra.
Men när buketten förstördes trodde jag att det var kört.
Jo, men den du gjorde? Toppen.
Min farmor sa att den här blomman symboliserar obesvarad kärlek.
Ja.
-Har ni det bra? -Ja.
Är du redo för talet?
-Så redo jag kan bli. -Bra, då kör vi.
Ursäkta, vad hände med brudbuketten?
Den förstördes.
-Ta det lugnt, starka grejer. -Det är som att dricka solsken.
Det gläder mig verkligen att du och Cole pratade ut.
Ja.
Jo, jag också.
Mina damer och herrar…hej.
När Will bad mig att hålla tal bad han om två saker:
Jag skulle hålla det kort och inte skämma ut honom.
Och jag svor "ja" till båda.
Så därför ska jag inte nämna…
Danny.
…hans goth-fas.
Åh, nej…
Där han målade rummet lila och färgade håret svart.
Och jag ska absolut inte nämna
hur pappa kom på honom med att röka bakom stallet.
Va?
För det var inte Marlboro, om ni fattar?
Han gör inte så.
Och jag ska på inga villkors vis berätta för tidigare rektor Sykes,
välkommen, förresten,
att William John Jefferson Walter toalettpapprade hans kontor vid examen.
Jag visste det!
Så jag ska inte prata om det.
Vad jag ska prata om är
att Will alltid varit en helt otrolig storebror år oss allihop.
Han lärde mig att spela football.
Han läste in pjäser med Danny och lyssnade på Nathans gitarrspelande.
Han hjälpte Alex att rida och Jordan att använda en kamera.
Han spelade Hockey med Parker, skejtade med Lee, spelade tv-spel med Isaac,
och läste godnattsagor för Benny.
Han är sån. Han ställer alltid upp och sätter sig själv i sista rummet.
Och jag ska berätta om när han träffade Hayley.
De träffades på nyåret.
Ingen av oss fattade varför han skulle på dejt när det var så iskallt.
Eller varför han drog ut i en och en halv meter snö dagen efter.
Och nästa dag igen.
Men så träffade vi Hayley och förstod.
När man träffar sin person spelar visst inget annat nån roll.
Så, Hayley…
…vi förstår inte hur du står ut med Will, eller med oss alla…
…men det gläder oss verkligen att du gör det. Välkommen till familjen.
Tack.
Så låt oss skåla…
…för Will och Hayley.
Will och Hayley!
Och nu: Den första dansen.
Kom igen! Tara.
-Hej. Hörde du Coles tal? -Ja.
Ja, det var svinbra.
Kom.
Kom, jag vill dansa med dig.
Hallå.
Hej.
Kom.
Nu räcker det. Kom, så dansar vi.
-Du vill inte dansa med mig. -Vadå, har du två vänsterfötter?
Ja, typ.
Som du vill.
-Jackie? -Ja?
Jag älskar dig.
Ingen fara. Du måste inte säga det.
Jag vet att det är mycket.
Jag ville bara få det sagt.
Det är okej. Helt okej.
-Gratulerar. -Tack. Tack för att du kom.
Kommer strax.
Nu räcker det, Alex. Det här är inte likt dig.
-Varför sa hon inte att hon älskar mig? -Sa du att du älskar henne?
Ja, det gjorde jag.
Det gör jag.
Kiles…jag älskar henne.
Tror du att hon älskar mig? Hon sa inget.
-Okej. Nu blir det inget mer. -Hallå!
Kom.
Kom, kom.
Vilket fint bröllop. Gratulerar än en gång.
Tack. Jackie skötte det mesta. Jag vet inte vad vi skulle göra utan henne.
Och tack för att Danny får bo hos dig över sommaren.
Jackie bad mig och jag hjälper gärna till. Fint att få flyga turistklass också.
Men det förvånade mig att du och George törs sända er son
till en oansvarig playboy.
Vi tänker att han blir ett bra inflytande.
Och Katherine…
Det där på Thanksgiving…
-Jag vill bara Jackies bästa. -Självklart, jag förstår.
Och det tycks som att det här är precis vad hon behöver.
Och får Will som han vill lär ni se mycket mer av mig här.
Jaså?
Hej.
Vilket leende, man vill nypa i kinderna.
Så där.
-Jackie är så bra. Visst är hon? Så bra. -Ja, Alex, hon är bra.
-Varför sa hon det inte tillbaka? -Jag vet inte. Fråga henne.
Ja, det ska jag.
-Jag ska fråga henne. -Nej, inte i kväll. I morgon.
Okej.
Okej, visst, i morgon.
Okej, jag hämtar vatten åt dig. Och sen ska du sova.
Och i morgon kommer allt att kännas bättre, okej?
Kylie…
Kiles…
Du är så cool.
Du är nästan en snubbe.
Jurtaläge.
Så vi har tre jurtor till vänster.
En, två. Vänster och höger är krångligt.
Superkrångligt. Jag kan gå vilse i en kartong.
Ge mig en karta.
Jisses.
Oj, nej, det här är inte min jurta.
-Hej! -Hej, själv.
-Behöver du hjälp att hitta? -Nej, det ska nog gå bra.
Oj, jag trodde att jag skulle välta hela jurtan!
Ursäkta.
Ursäkta mig, alltså…
Jag går igenom ett uppbrott nu.
Ingen fara.
Klarar du dig?
Ja, det går bra.
Men jag borde gå. Jag ska gå.
Ha en fin kväll. Ursäkta att jag våldgästade ditt tält.
"Ditt ält." Löjligt, jag ska gå. Ha det bra.
Fint att ses!
Du behöver inte mer trubbel, tjejen.
Jösses, hoppas att det här är min jurta.
Ditt ält.
Åh, Gud.
Jösses.
Jag kunde inte åka.
-Men jobbet, då? -Jag mejlade och tackade nej.
Men Gud. Stannar du?
Oj, vad gör du? Låt det stå, det tar George och jag sen.
Visst blev det en bra dag?
En toppendag, och det hade inte gått utan dig.
-Alla hjälpte till. -En del mer än andra.
Jo, Katherine?
Jag ville bara tacka. För allt.
För att ni tog emot mig.
Ni visste att jag inte ville vara här, men ni fick mig att känna mig så välkommen.
Det är vi som borde tacka dig.
Du har gett oss så mycket.
Cole ska gå i sommarskola.
Danny har Juilliard och Alex ska på läger,
och Nathan bara klickar med dig och Benny och Jordan älskar dig.
Du lär Isaac och Lee så mycket.
Och allvarligt: Du är systern Parker längtat efter.
Jag känner att jag har hittat min nya familj.
Det har du.
-Din mamma och pappa skulle bli så stolta. -Tack.
Du har gjort ett så bra jobb med henne.
Jag gjorde inget. Hon är en enastående ung dam.
Ja, men hon behövde en mamma.
Och det gav du henne.
Kalla fötter?
Kanske.
Jag kan väl få en annullering, va?
Det kan vi nog inte, efter…
Just det.
Nej, jag tänkte bara att jag måste tacka Jackie i morgon.
-Som hon slet. -Ja. Hon är en naturkraft.
Ja.
Hennes morbror också.
Går allt i lås kan vi sluta på Lark och starta vår egen verksamhet här.
-Älskling? -Ja?
Inte i kväll. Okej?
Okej.
1 MEDDELANDE FRÅN MORGAN
Vem är det?
Det är bara Tara.
Var var vi, make?
-"Make"? -Min make.
Hej.
Hej. Allt okej?
Nej, jag vet inte vad jag ska packa. Jag har inga New York-kläder.
Va? Ta dina vanliga kläder, bara. Jag är packexpert, jag kan hjälpa dig.
Okej, visst.
Ser du min blåa skjorta nånstans? Randig och button up.
Blå, randig skjorta, japp.
-Här. -Tack.
INGET ÄR SÅ TRASIGT ATT DET INTE KAN FIXAS
Jackie…
Jag…
Cole! Vad är det här?
Det var mer att fixa.
Och bröllop är inte min grej, så…
Nej, det här.
Vad är det här?
Det betyder inget, okej?
Jag…vet hur mycket du saknar dem.
Har du haft den…hela tiden?
Jag ville ge den till dig.
Men…
Åh, Gud…
-Hur mår skallen? -Fråga inte.
Ursäktsfrukost?
-Joggade inte Jackie med dig i morse? -Nej, hon ville nog ha sovmorgon.
Hallå, det är ja…
-Vad håller du på med? -Vad har du gjort?
Va?
FÖRLÅT – J
Jag svär, jag är inte inblandad.
Jag ringer när vi landat.
Är du säker?
Välkomna ombord Flight 345 till JFK-flygplatsen i New York.
Vänligen fäst säkerhetsbälten och slå av mobiler och paddor under starten.
Undertexter: Henrik Brandendorff