ФІЛЬМ СТВОРЕНО ЗА ПІДТРИМКИ УРЯДУ УКРАЇНИ І МІНІСТЕРСТВА КУЛЬТУРИ ТА ІНФОРМАЦІЙНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ
СТАНІСЛАВІВ, СІЧЕНЬ 1939 РОКУ (Сучасний Івано-Франківськ, Україна)
Дозвольте.
Чого чекаєте?
Допоможіть розпакувати валізи.
Так, пане.
А мене звати Тереза.
А як грати на піаніно?
Ми житимемо разом із українцями?
Схоже, що так.
Ходімо, Терезо.
З цим обережно.
Так, пане.
Заснула.
Як тобі помешкання?
Скажи мені: чи майору було відомо, що на другому поверсі я знайду офіс,
куди щоденно приходитимуть клієнти?
Годі тобі...
Нас це не повинно турбувати.
А сусіди?
Нас не попередили, що під нами житимуть музиканти.
Ти знав, що та пані навчає... вдома?
Через такі стіни нічого не буде чути.
Сподіваюся...
О...
Ні, я люблю музику, але...
але не ту фальшиву гру та спів...
Незабаром поїдемо звідси.
- Чи не можна було..? - Не можна.
Мати Господня.
Доброго дня!
І вам доброго дня!
Дякуємо!
Як щодо того, щоб прийняти запрошення?
Це не наше свято, воно не католицьке.
Напевно, це її батьки прислали.
Я вважаю, що це запрошення недоречне.
То ми йдемо?
Нікуди ми не йдемо.
Будь ласочка.
Що я можу зробити?
Доброго вечора! Можна до вас у гості?
Прошу!
Це вам!
Дякую!
Терезо, а ти де?
Доброго вечора!
Перепрошую.
♪ У нічній тиші ♪
♪ голос лунає: ♪
♪ Встаньте, пастухи, ♪
♪ Бог вам народився! ♪
♪ Чим швидше збирайтесь! ♪
♪ До Вифлеєму поспішайте! ♪
♪ Привітати Господа. ♪
Дуже добре!
Мамо, а можна мені погратися із Ясею?
Можна.
А може ти тільки гаєш час?
ВЕРЕСЕНЬ 1939 РОКУ
А ти?
Маю бігти до військової частини.
Читає "Отче наш".
Агов, товаришу.
Як дістатися до вулиці Грюндільської?
Грюльвацької?
Що?
Який я тобі пан?!
- Вулиця де?
Їдьмо!
Доброго вечора!
Прийшла по Терезу.
Добре.
Ні, дякую. Вже пізно.
Лягатиму вже спати.
Надобраніч!
Ви Ванда Калиновська?
Маєте 15 хвилин, аби зібратися.
Куди?
Збирайтеся.
Дозволено взяти одну валізу на людину.
Що можна взяти?
Питань не задавати.
У вас є покоївка?
Була покоївка, але з початком війни, вона поїхала.
Якої, такої війни?
Це визволення.
Запам'тайте.
На вихід.
Можу занести ключі до сусідів?
Розмовляй російською!
Бісова полька!
Віднесу ключі до сусідів.
Чиї діти?
Ти граєш?
Ось ключі.
Будь ласка, попіклуйся про неї!
На вихід.
Ну ж бо!
Мама цього разу не повернеться?
Ні, не повернеться.
Хочу до мами.
ЛИПЕНЬ 1941 РОКУ
Тут красиво.
Але в той час, коли у вас квітнуть дерева.
Тут іде сніг.
Донечко, кохаю тебе безмежно.
І невдовзі до тебе приїду.
Сніг.
Хочу як у мами.
Паспорт, будь ласка.
- Пані вміє грати? - Так.
Показати руки?
Діти.
Це добре.
До зустрічі.
ГРУДЕНЬ 1941 РОКУ
Єврейка?
Як тебе звати?
Ходімо!
- Що тут відбувається? - Вона єврейка.
- Це моя племінниця. - Єврейка!
- Маєте документи? - Вони вдома.
Добре, ідемо.
Зараз принесу вам документи.
Швидше.
Де її батьки?
В Сибіру.
Чому її не забрали?
Вона захворіла.
Вони думали, скоро повернуться та заберуть дитину.
Ім'я?
А вона?
Моя донька.
Добре.
До побачення.
НЬЮ-ЙОРК, ГРУДЕНЬ 1978 РОКУ
Вибачте, підпишіть це для нас, будь ласка?
Ми є вашими фанатами, уже багато років.
Я пам'ятаю всі ролі, що ви грали.
Дякую.
Вибачте.
Я так хвилювалася, що запізнюся.
ГРУДЕНЬ 1943 РОКУ
- Вибачте, пане офіцер.
Ваша донечка дуже гарно співає.
Я ніколи не чув, щоб дитина так гарно співала.
Про що вона співала?
Вона побажала вам удачі в наступному році.
За традицією, сьогодні діти співають тим, кого поважають.
Хороша дівчинка!
Ви добре знаєте німецьку.
Ми вивчали німецьку у середній школі.
У нас в Німеччині прийнято давати дітям гостинці.
Зачекайте.
У неї прекрасний голос.
Щиро дякую!
- Ось, тримай. - Дякую.
Сподіваюся, що ви служитимете в ім'я великої Німеччини.
До зустрічі.
- До побачення. - Бувайте.
Ось, тримай.
Який у неї чудовий голос.
Ніколи не чула подібного.
Її спів нагадав мені дитинство.
Свято Богоявлення Господнього.
Мама зшила для нас з братом по кожуху з віночком.
Ми ходили від хати до хати та співали пісень.
Гаразд. Це лише дитячі спогади.
Знаєш, про що я подумала?
Про що?
Це хороша нагода, аби...
Ні, Ірмо, я б цього не хотів.
Звісно, як скажеш.
Дуже добре.
Я втомився.
Ну добре.
До зустрічі завтра.
Побачимось.
Пане Крампе?
Його тут немає.
Здається, у сусідів щось трапилося.
Вчора вбили її чоловіка.
Я сподіваюся, вона все ще може навчати Генріха?
Звісно, що так.
Вона і далі викладатиме.
Тим паче, що в нього виходить, і йому це подобається.
Мені шкода їх: маленьку доньку та її.
Вона подобається Генріху.
Вони можуть втратити квартиру.
Мамо, давай грати!
Так, ходімо, синку.
Огляд завершено.
На вихід!
Ходімо, Євгене!
Дякую.
Щось не так?
Ні.
Ідемо.
На сьогодні достатньо.
Скільки це коштує?
Чотири.
Гаразд.
ЛИПЕНЬ 1944 РОКУ
Я ледве знайшов дім.
Мені нікуди подітися.
Я не знаю, де мама і тато.
Там стріляли і їздили танки.
Це тобі.
Дякую.
Розмовляй російською!
Вона не вміє.
Твій чоловік співпрацював з німцями.
Він не співпрацював, а боровся проти них.
За це його і вбили.
А ти для чого цуценя фашистське ховаєш?
І ти все ще будеш заперечувати зв'язок із нацистами?
Він ще дитина, нічого не розуміє.
Розберемося.
Чия дівчинка?
Моя.
Ви підете з нами.
Діти до дитячого будинку.
А вас, громадянко, арештовано.
На вихід!
Давай! Хутко.
- Стояти! Стояти!
Стій!
До машини!
Негайно!
То як, Софіє Миколаївно,
будете говорити?
Чи так і будете все заперечувати?
Нам відомо все про вашого чоловіка.
Він був членом злочинної організації.
Ви теж є її членом?
Я чув це раніше.
Мене цікавить, як ви зв'язувалися з ОУН?
Чим ти займалася?
Чому дітей учила?
- Розмовляй російською!
Вчила із ними хорових пісень.
Які, такі пісні?
Різні.
В основному український фольклор.
А що…
Існує така нація?
Українці.
Ти помиляєшся, любонько.
Заберіть її звідси!
Дівчатка!
ВОРОШИЛОВГРАД, УРСР, ГРУДЕНЬ 1944 РОКУ (Сучасний Луганськ, Україна)
Це Ярослава Іванюк, вона дуже гарно співає.
Може, вона стане солісткою нашого хору?
У неї немає майбутнього - вона донька політв'язня.
А у Наталки є.
Але у неї немає слуху.
Її батька нагородили орденом.
Посмертно.
Наталочко,
виходь на сцену.
Співайте.
- Гарно співають. - Вони найкращі.
Дітки!
Нашому дитячому будинку – велика честь.
До нас завітали товариш Плачин та товариш Комаров, аби привітати із Новим роком.
Давайте привітаємо гостей.
З новим роком, товариші діти.
Бажаємо успіхів у навчанні та роботі.
Будьте готові до боротьби за комуністичну партію Радянського Союзу.
Завжди готові!
Молодці.
Може, хтось із вас хоче прочитати вірш
чи заспівати пісню про Новий рік?
Можна я?
Звичайно.
Аплодисменти, будь ласка.
Сідайте.
Я хочу заспівати пісню, яка робить людей щасливими.
Співайте.
ВИПРАВНА КОЛОНІЯ, СИБІР ГРУДЕНЬ 1944 РОКУ
ВОРОШИЛОВГРАД, СРСР, СІЧЕНЬ 1945 РОКУ (Сучасний Луганськ, Україна)
Я не розумію, чого ви чекаєте?
Радянська влада і так йде вам на поступки,
то ж забирайте вашу доньку та єврейку Гершкович.
А Іванюк вам не віддадуть.
Але вона мені не чужа.
Відповідно до закону - чужа.
Її батьки - злочинці.
Тож їдьте до своєї Польщі,
а Іванюк, вона - українка.
Вона не підлягає переселенню.
Чи можу я її хоча б побачити?
Ні, вона в колонії для неповнолітніх.
За що?!
Таким, як вона, немає місця в радянському суспільстві.
НЬЮ-ЙОРК, ГРУДЕНЬ 1978 РОКУ