Lägg av!
Skinheads! Skinheads! Skinheads!
- Vi stöder National Front. - Varför det?
- De är inte engelsmän. - De hör inte hemma här!
Det är en kulturell kampanj.
Vi som organisation är emot alla sorters rasism i Storbritannien.
Vi bekämpar inte bara National Front, utan även brittisk vardagsrasism.
Vill ni att vårt land ska ockuperas av ett gäng kakifärgade oäktingar?
DET ÄR VÅRT LAND NU TAR VI TILLBAKA DET
Red Saunders Grundare av Rock Against Racism
Jag hade varit involverad sen jag blev kulturarbetare på vänsterkanten.
Jag drev en studio i Soho i West End.
Vi hade en politisk teatergrupp som hette Kartoon Klowns.
Det verkar finnas ett märkligt fenomen på jorden.
En styrande klass som är korrupt.
På kvällarna repade vi, och dagtid jobbade jag som fotograf.
Jag blev ombedd att fota en punkkväll för NME.
Plötsligt gick The Clash på, och pang!
15 minuter med en otrolig energi, kraft och ljudstyrka -
- och texter om arbetslöshet och ungdomar utanför samhället.
Sen var det slut.
Det var riktigt illa med ekonomin.
IMF krävde nedskärningar av löner och inom välfärden.
Hela atmosfären var väldigt mörk och hård.
Högerpressen körde sin vanliga visa om att vi skulle bli invaderade.
Vart vill du repatriera de invandrare som fötts här?
Till den plats de vill till.
De flesta är medborgare i sitt ursprungsland, fastän de föddes här.
Personen skulle fångas in och deporteras -
- som de personer som togs ombord på krigsfartygen i slutet av 1700-talet.
- Var skulle ni dra gränsen? - Jag skulle dra den före det.
"VI SÄTTER DE VITA FRÄMST" - N.F.
National Front växte nåt oerhört.
Webster tågade på rätt ställen och sa rätt saker.
De lyckades, som de sa, "sparka sig in på löpsedlarna".
Rädda vårt land från en invasion -
- där inkräktarna har svarta, bruna och gula ansikten!
Jag och Red satt på puben och pratade om National Fronts framgångar.
Särskilt i mitt område - Walthamstow.
Det var de vanliga syndabockarna - asiater, svarta och så vidare.
Vi ville arrangera en spelning och kalla den Rock Against Racism.
Bowie pratade mycket smörja vid den tiden.
"Britterna är redo för fascism" - David Bowie i Playboy, 1976
Sen kom Clapton med den där rasistiska dyngan i Birmingham.
"Parlamentsledamoten" Clapton vill se stöd för Enoch
Eric Clapton är ju känd som bluesens stora gitarrhjälte.
Bluesen uppstod ur slaveriet, och han hyllade Enoch Powell -
- den största brittiska förespråkaren för vit makt då.
Först trodde vi inte att det stämde.
"Ut med svartskallarna... Ut med svartingarna"
Mer tid lades på att varna oss -
- för att landet skulle "vara en koloni inom 10 år".
Jag blev så arg och kände att vi behövde göra nåt.
Jag har svaret.
"Vi läste om Claptons stöd för Powell i Birmingham och höll på att spy."
"Kom igen, Eric. Du är rockens största kolonisatör."
"Vi vill skapa en rörelse mot det rasistiska giftet i musikvärlden."
"Vi uppmanar till stöd för Rock Against Racism."
"P.S. Vem sköt sheriffen, Eric? Inte tusan var det du, kompis."
Jag skickade det till musikpressen, och efter två veckor togs det in.
Clapton - kolonisatör av svart musik
Hör gärna av er till Rock Against Racism
IRATE KATE KONTORSCHEF
Jag såg Reds insändare i NME och skrev till honom, och han svarade.
Han bjöd in mig till ett möte.
Visst kan du vara med. Vi behöver folk med energi.
Svara snabbt. RAR East London
En regnig kväll åkte jag till East End.
I rummet fanns konstnärer, författare och politiska aktivister.
Det var ett gäng jag ville vara med i.
Jag besökte tryckeriet rätt ofta.
Syd och Ruth där drogs till det här naturligt.
Energin, spänningen och potentialen var det som lockade människor.
SYD TUNE FOTOGRAF
Syd var dokumentärfotograf i Australien -
- så det var naturligt att han hade kameran med sig här i London.
Ruth kunde sin sak och hade en grafisk känsla och kraft -
- som synkade perfekt med punkexplosionen.
Det här fotot är från i-D Magazine.
Jag gjorde nog det vita med Tipp-Ex.
Det här är vårt allra första fanzine.
Namnet Temporary Hoarding syftade på en sliten affischtavla på gatan.
Dessutom var bokstäverna "RAR" med i "Temporary".
Det var mycket klippa och klistra.
Rod Stewart, som jag gillade, sa en sak:
"Enoch Powell har rätt. Invandrarna borde skickas hem."
Han hade flyttat till Los Angeles. Han snackade skit.
Jag gjorde mig av med skivorna med honom.
Vi vill göra så att människor kunde uttrycka sig -
- och uttrycket var en politisk handling i sig.
Dr David Widgery, som tidigt stöttade oss, skrev det här.
Det är som ett mini-manifest.
"Vi vill ha rebellmusik från gatan som bryter ner vår rädsla för andra."
"Krismusik. Nu-musik. Musik som vet vem den riktiga fienden är."
"Älska musik. Hata rasism."
Det var läskigt, för punken hade kunnat gå åt andra hållet.
Vissa band hade fans i National Front.
N.F. sålde tidningar utanför skolor och rekryterade på gatan.
De flesta bråken i skolan beror på rasism.
Det är inte avundsjuka, hat eller nåt som bara råkar hända, utan rasism.
National Front vill ha en syndabock för det som händer i landet.
Poängen med RAR var att göra folk tveksamma.
"Gillar du verkligen N.F? Vill du ha en negativ framtid?"
Det här är ingen marschmusik. Det här bygger på ska - svart musik.
Jag var den enda vita på en klubb i Peckham.
Alla undrade vad det var för snubbe.
Jag träffade Red Saunders, och han sa vettiga saker.
"Vi måste enas och skapa nåt vi är stolta över."
"Vi måste försöka utplåna den här fula demonen i vårt samhälle" -
- "och det kan vi bara göra genom att enas."
- Har ni inget emot vita i publiken? - Nej, reggae är till för alla.
Inte bara för svarta, utan för vita, gula, gröna... För människor.
Det var en kulturell explosion.
Det var tur för oss i RAR, för vi gillade det här.
Vi klev på tåget när dörrarna öppnades på stationen.
Punkarna och reggae-banden klev på, och pang!
Det här är den första RAR-spelningen med Matumbi - Dennis Bovell.
Vi hade en jäkla line-up den kvällen.
Vi hade det fantastiska punkbandet 999.
De var energiska som The Clash och provokativa som Sex Pistols.
Myndigheterna blev galna, för folk hängde från sparrar och balkonger.
999:s publik var punkare ur den vita arbetarklassen.
Vi blandade svarta och vita band för att få bort rädslan.
N.F:s enda verktyg är rädsla.
Det var viktigt att RAR hade en politisk röst med ett eget fanzine.
Temporary Hoarding kunde syssla med lite mer än bara antirasism.
HUR UPPSTOD RASHATET?
I våra legioner av svartskjortor marscherar Englands förflutna!
1939-1945 EUROPA HÄRJAS AV KRIG
På 50-och 60-talen utnyttjade brittiska arbetsgivare -
- svart arbetskraft från Västindien och Asien.
I det här landet, om femton eller tjugo år -
- kommer den svarta mannen ha tagit makten över den vita.
Imperiets moder tvingades att låta sina barn slå sig ner -
- men de fick inte göra det med värdighet.
Eftersom de svarta inte accepterar en brist på värdighet -
- har Storbritannien fått en rebellisk svart närvaro i sin mitt.
Vi utmanade imperialistiska tankar om att underkuva andra folk.
Delningen av Indien och synen på britter som en överlägsen kraft.
En överlägsen ras.
ALLA VILL HA FRED
Min pappa jobbade för det brittiska imperiets tjänstemän.
Jag växte upp i Västafrika - i Nigeria.
Jag minns den vita överordningen, med de europeiska klubbarna.
Det fanns en inofficiell apartheid i hela systemet.
Min pappa rapporterade om Pragvåren 1968 -
- när många författare och konstnärer gjorde motstånd mot Sovjet.
Min mamma hade varit involverad i medborgarrättsrörelsen i USA.
Vi flyttade till Australien 1960.
En del av tiden där tillbringade jag på ön Palm Island.
Där rådde fullständig apartheid.
Vi gick inte i samma skola som de aboriginska barnen.
Min mormor var suffragett -
- så jag har åtminstone två generationer med aktivism före mig.
KROSSA RASISMEN
Vi skickar hem de svarta! Vi skickar hem de svarta!
NATIONAL FRONT-MÖTE MAJ 1977
Fronten tror, precis som nazisterna, att vita européer är överlägsna -
- och att den vita rasen måste bevaras.
Britterna lämnar den inre marknaden -
- och skapar nya förbindelser till vita i Rhodesia och Sydafrika.
En del av det RAR gjorde var att se på rasism som ett vitt problem.
Tanken var att vi - kanske omedvetet - levde med ett kolonialistiskt arv.
Jag har lärt mig prata med infödingarna.
Träla på, trögskalle!
Jag vill anmäla en svarting. Vad han har gjort? Flyttat hit.
Vadå "Inte mer än så?"
RÖSTA PÅ N.F.
FÖRSVARA YTTRANDEFRIHETEN
Extrem rasism betraktas nu som en acceptabel politisk åsikt.
Kan du tänka dig media förmedla t.ex. svarta revolutionärers retorik?
Jag vill, via valurnorna, uppnå ett omgående stopp på färgad invandring -
- och en repatriering av alla färgade invandrare och deras anhöriga -
- till deras ursprungsländer.
- Om de inte ger sig av, då? - Det kommer de att göra.
"Vad händer om de inte vill?" Han sa: "De kommer att återvända."
Då blir det boskapsvagnar, och vi vet vad det innebär.
Rock Against Racism var vita som äntligen insåg -
- att det fanns rasism här.
Kom igen! Svarta levde med den.
VAD HÄNDER MED VÅRT LAND?
LÅT LONDON LEVA! RÖSTA PÅ NATIONAL FRONT
Fronten fick sina bästa resultat i Bethnal Green & Bow med 19,2 % -
- och i södra Hackney med 19 %.
- National Front är nazister! - Krossa National Front!
Vårt fokus då låg helt på organiserad politik.
Kate Webb var yngst av dem som jobbade heltid på RAR-kontoret.
Vi drunknade i brev, och Red och de andra gav mig ett skrivbord.
Jag samlade en massa människor, och vi hade brev över hela golvet.
Vi plockade upp brev, läste dem högt och svarade så snabbt vi kunde.
Jag är 15 år och vit och gillar reggae.
Jag avskyr fördomar.
Jag vill veta mer om RAR.
Jag köpte er tidning på en spelning och blev imponerad av innehållet.
Det skulle göra nytta här.
Den närmaste platsen där svarta accepteras är Cardiff 30 km härifrån.
Det fanns ett antirasistiskt engagemang -
- inför att vi skrämmande nog kunde få en National Front-regering.
Jag är ihop med en svart kille och struntar i vad folk säger.
Jag minns ett brev från en ungdom i Aberystwyth: "Min lärare är fascist."
Skicka 30 exemplar!
Det kunde vara en 14-årig Ted i Bognor Regis, och vi skrev:
"Kära Ted, Bognor Regis har ingen RAR-grupp."
"Nu är du RAR i Bognor Regis."
Vi har två nummer tack vare er.
Det här handlar om band och nästa om fans - hoppas vi.
Det här var en stor framgång för Temporary Hoarding.
RAR: Vad anser du om National Front? JR: Jag hatar dem.
Vi jobbade med tidningen och nästa spelning.
1500 PERSONER KOM
Rock Against Racism-banderollen gjordes med transfertryck.
Det var hela tiden praktiska gerilla-metoder som gällde.
"Om folk hackar på en måste man säga ifrån." - Steel Pulse
Vi hade spelningsriktlinjer för RAR-grupper -
- i Lowestoft, Leeds eller var det än var.
"Se till att ha kontroll över scenen. Inga obehöriga vid mikrofonen."
Många vill stoppa RAR-spelningar
Hör av dig med dina idéer så kan vi bidra med råd
Det är dyrt
Ta reda på vad lokalen kosta att hyra
ELEVER MOT NAZISTER
Vi är motståndare till National Front och vill stoppa dem redan i skolan.
"Kom och diskutera hur vi kan stoppa National Front i skolorna."
"Vi ses där. Svarta och vita tillsammans."
"Elever mot nazister." Inte illa.
Jag var på en RAR-spelning.
Folk stod med nävarna i luften och skrek: "Svarta och vita tillsammans."
Jag fick lite att läsa och insåg vad National Front håller på med.
RAR är drygt ett år gammalt nu. Vi har lyckats överleva.
Vi har spritt vårt budskap på över 200 spelningar
LÄGG AV MED RASISMEN VI MÅSTE TA STÄLLNING NU!
Hon var en av de första artisterna som pratade om det här.
RAR: Fick du mycket kritik av vita?
Poly: Ja. Det var jobbigt när mina vita vänner sa "svarting" och sånt.
Hon skapade nåt för sig själv.
Sättet svarta kvinnor förväntas visa upp sig på -
- är med mycket hud och nåt exotiskt inslag.
Ett av problemen nu handlar om identitet.
Alla försöker identifiera sig med nåt i stället för med sig själva.
National Front är som starkast när de lockar de unga.
I skolan jag gick på förväntas alla bli fabriksarbetare och sånt.
Det är en deprimerande skola, och man lär sig inget där.
Man ska bara ta sig vidare till fabriken runt hörnet.
Är många av era fans arbetslösa? Känner de likadant?
Om det fanns jobb hade vi kanske sjungit om kärlek och kyssar.
Layouten är full av historiska referenser.
Dels skulle de likna fredlösa, som den kända bilden på James-gänget.
Delvis var det det, med kistorna de är i -
- men det anspelade också på Pariskommunen 1871.
Man radade upp anhängarna och dödade dem.
Tidningen såldes vid spelningar och demonstrationer.
När vi hade råd att göra ett nytt nummer så gjorde vi det.
Jag och min älskade.
Notting Hill Carnival, året det var undantagstillstånd i Jamaica.
Det måste ha varit... 1977.
ETT ÅR UNDER FÖRTRYCK
STOPPA NEDSKÄRNINGARNA
Vi tog upp olika ämnen.
Här är ett bra exempel i form av kroppsvisiteringslagarna.
Polisen var på svarta ungdomar hela tiden, och här finns ett citat:
"På ej fastställt datum planerade du att råna ej fastställda personer."
Det räckte med polisens ord för att man skulle dömas.
Det användes, som min vän Linton Kwesi Johnson sa -
- helt skrupelfritt mot oss.
Du är gripen.
"Dagdriveri och planerad stöld."
Man blev tillsagd av sina föräldrar att inte vara ute efter klockan tio.
Om vi var på en klubb och nån inte dök upp -
- var det första vi gjorde att kolla på den lokala polisstationen.
På färden mellan ens hem och stället man skulle till kunde polisen ta en.
Det gällde att få ut personen från polisstationen.
Att bli kvar över natten var farligt.
"Stanna inne och sköt dig så har du inget att frukta av polisen."
Jag var röntgenassistent.
De satte mig i en bil och körde mig till ett varuhus.
Än i dag undrar jag vad som hade hänt om de två vita kvinnorna där -
- hade sagt: "Ja, det är hon." Hur hade mitt liv utvecklats?
VI SKA SUDDA BORT DET DÄR LEENDET
SLÅ TILLBAKA
Polisen kom till en klubb där jag hade ett soundclash-evenemang.
De kom ut från toaletterna, där de hade gripit en person.
Publiken bestämde sig för att frita fången.
Sen anklagades jag för att ha stått på scenen och sagt i en mikrofon:
"Ta killarna i uniform."
Efter en sex månader lång rättegång dömdes jag till tre år i fängelse.
Efter sex månader togs min överklagan upp, och jag vann.
De sa: "I väg med dig. Var glad att du slapp tre år i fängelse."
- För nåt du inte hade gjort? - Javisst.
DET DÄR ÄR DEN SKYLDIGA
KRIS
SKYLL PÅ CHEFEN - INTE PÅ DE SVARTA
UT MED SVARTINGARNA
"FÅ BORT RÅNARNA FRÅN GATORNA" - N.F.
Webster, som var en slug jäkel, ledde en demonstration -
- genom ett område med invandrare och minoriteter.
Ett av Londons svarta områden.
Vi kom dit tidigt samma morgon.
Vi tänkte: "Det här är ett samhälle som kommer försvara sig."
Jag måste uttrycka vår avsky för att man har gett tillstånd -
- till fascisterna i National Front att tåga genom Lewisham.
Det var stökigt och oklart vad som hände.
Det var hela tiden: "Nu kommer de! Nej, det gör de inte. Jo!"
Det var väldigt skrämmande.
Den enda ramsan i dag är "National Front".
Lyd polisen, tjafsa inte med de andra och lämna inte tåget för att slåss.
Inga ramsor förutom "National Front". Uppfattat?
National Front! National Front!
Den enade arbetarklassen kommer aldrig falla!
Bara en timme senare small det.
Fronten kom där med sina flaggor och sin hedersvakt.
Plötsligt kom det ett massivt angrepp.
Jag såg en massa ungdomar rusa rakt in i dem.
Det var unga cyprioter som skulle jaga bort fascisterna.
Bort med dem! Vi har gett nazisterna deras största förlust hittills.
Den enade arbetarklassen kommer aldrig falla!
Demonstranterna visste inte att National Front fick byta väg -
- innan de nådde Lewishams klocktornsområde.
De dirigerades ner på Cressingham Road till en liten parkering.
Där fick de hålla ett möte.
Innan vi inleder vårt möte ska vi uttrycka vår tacksamhet till polisen.
HEMLIG INSPELNING AV MARTIN WEBSTER
Som vanligt vill jag att ni visar er uppskattning -
- för de stackars poliser som drabbats av det här, med tre varma hurrarop.
- Hipp hipp! - Hurra!
De kommer bakifrån!
Släpp honom!
Vissa sa "Jag tror inte att polisen skulle göra så", men det gjorde de.
Jag trodde inte att de skulle peta en i ögonen och sparka en i skrevet.
Men det gjorde de.
Det var första gången sen andra världskriget -
- som den brittiska polisen tog fram kravallsköldarna.
Webster sa: "Ni anar inte hur många poliser som stöttar National Front."
Det märktes i Lewisham.
National Front är inte ett problem som man bara kan strunta i.
Då kommer det bara att sprida sig, som cancer.
Vi såg en enorm explosion av solidaritet -
- från svarta militanta som Darcus Howe och judiska företagare som sa:
"Jag gillar inte er politik, men vi vill hjälpa er att bekämpa NF."
"Londons största kravaller sen kriget."
"Inte din strid? Säg det till de svarta, socialisterna och RAR."
Att de skrev om det förvånade mig. Vi var bara vanliga människor.
Vi var vanliga antirasister.
Alla unga läste NME, Melody Maker och såna tidningar.
När de insåg vilka fascister NF var och gav oss sitt fulla stöd -
- ökade stödet för RAR med 5000 %.
Alien Kulture var med i vår RAR-kommitté i London.
Vårt budskap var att vi inte är så annorlunda.
Som asiater bor vi i en kultur men kommer från en annan.
Vi har en kultur där ute med punkspelningar och politik -
- och en där hemma med Bollywood och nåt enstaka asiatiskt tv-program.
Vi måste organisera oss tillsammans med vita och svarta.
Vi kan bara göra det här tillsammans.
Vi måste få ut vårt budskap.
Asiatiska föräldrar tycker att vit kultur påverkar deras barn negativt.
Många asiatiska ungdomar går på disco och spelar i band.
De förkastar inte sin österländska kultur, som föräldrarna tror.
Jag växte upp med Beach Boys, Bruce Springsteen och Bob Dylan.
Man lyssnade hellre på The Jam, Tom Robinson Band och Sex Pistols.
Man kände en sorts samhörighet. Tom Robinson nådde verkligen fram.
Låtar som "Winter of '79" fångade tidsandan.
WINTER OF '79 SLÄPPT 1977
Jag såg Tom Robinson Band på ICA och blev omedelbart ett stort fan.
Jag skrev till Tom, och han svarade.
Han presenterade mig för flera personer som jag lärde känna.
Det här är Tom, jag och Karen, som var sekreterare.
De två judiska flickorna från Camden kallade sig Scruf och Scruff.
Vi gick under det pinsamma namnet Robinson's Rats -
- och följde dem landet runt.
På spelningarna var det antirasism, men här gick vi längre.
Här gällde det kriget i Nordirland.
De brittiska soldaterna är nu hatade av den katolska minoriteten.
De menar att regeringen tillåts förtrycka dem.
Vårt samhälle lever i skräck för regeringen.
Det här handlade om en soldat som hade våldtagit en ung kvinna.
Hon fick berätta i Temporary Hoarding.
Vi ville kontinuerligt föra in den bredare rörelsens politik i det här.
Det fanns ett bildande syfte också.
Din gamla vän Enoch Powell är nu parlamentsledamot i Nordirland.
Vi kunde testa våra idéer och gå vidare till bredare ämnen.
"N.F. vill ha ett Storbritannien utan homosexuella och knarkare."
Då var det inte så många som såg kopplingen -
- mellan förtrycket av homosexuella, rasism och fascism.
Min första artikel för Temporary Hoarding hette "No More Normals".
Jag ville peka på hur heterosexuella personer, beteenden och relationer -
- sågs som normen, medan homosexuella var osynliga i media.
GÄNGATTACK MOT LESBISKA
En viktig del av Temporary Hoarding var förstås intervjuer med band.
Det här är Adam and the Ants.
"Vill du inte slita honom i stycken?" skriven av Lucy Toothpaste.
Jag gillar formgivningen.
Han insisterade på att han var anti-fascist -
- men att han hade rätten att använda symboler från Nazityskland.
Hela nazistgrejen behandlas som om den har en sorts skitig glamour -
- vilket kan tilltala frustrerade människor.
I våra intervjuer brukade vi utmana och fortsätta diskussionen.
Det var ett sätt att höra argumenten och vad folk hade att säga.
Jag är ingen jävla nazist. Mina föräldrar är romer.
Folk tror att bara judar råkade illa ut -
- men slaver, romer och svarta stod också med på listan.
Jag har störst orsak av alla att hata dem.
Vi levde i en värld utan sociala medier och mobiltelefoner.
Vi fick lägga pengar i en jäkla telefonkiosk.
Vår värld var undergroundpressen, med gatuaffischer.
London var täckt av dem.
The Clash var fantastiska.
Vi tryckte upp texten till "White Riot" - "I want a riot of my own".
Det kunde bli en egen affisch.
Det var så Temporary Hoarding jobbade.
All makt finns hos de rika som har råd att köpa den
Vi går på gatorna
för rädda för att ens försöka
Alla gör som de blir tillsagda
Vitt uppror Jag vill ha ett vitt uppror
Högern gjorde "White Riot" till sin eftersom det var "vitt uppror".
De lyssnade inte på texten.
"White Riot" handlar om att vita också borde göra uppror -
- för vi är inte heller nöjda.
Man kan ha Rolls-Royce-bilar, stålar, herrgårdar och betjänter.
Den vägen leder inte till nånting i form av ett människoliv.
Därför vill jag inte åt det hållet. Det är alla eller ingen.
- National Front är nazister! - Krossa National Front!
- National Front är nazister!
STOPPA RASBLANDNINGSPROPAGANDAN
Personer som var förvirrade rasister och inte fullblodsnazister -
- gick ibland att vinna över.
Övertygade nazister var inget jag satte mig och debatterade med.
National Front firar 10-årsjubileum med att starta ett ungdomsförbund.
N.F. GER UT PUNKTIDNING
När vi skickar tillbaka de svarta ska vi inte skada dem, och de får stöd.
Många åker nog tillbaka frivilligt utan att stöka och bli våldsamma.
RAR-grupper i olika delar av landet blev attackerade.
I Manchester klättrade folk in genom fönstren och angrep spelningarna.
Man fick instruera folk att ta av sig sina knappar.
Nazister hängde vid spelställena och gav sig på folk.
Många fans stöttade British Movement och National Front.
De var från vita förortsområden -
- och väldigt fientliga mot svarta ungdomar.
Alla mina gamla skinheads-vänner har gått med i British Movement.
När jag tog upp det sa de bara: "Vi gillar inte svartingar."
Kolla på Bristol - 200 svartingar.
Skicka dit 200 skinheads så spöar vi dem. De hade sprungit sin väg.
N.F. och British Movement kommer till spelningarna för att bråka.
Ett par skinheads slog en killes huvud mot staketet.
Det kom mer och mer blod.
Det är sånt som skapar dåligt rykte. Det är skinheadsen.
Alla skinheads var ju inte nazister, som folk trodde, men många var det.
Man ville inte stanna och diskutera saken.
I London visste vi vad som väntade, men Wednesbury var nytt för mig.
Vi kom runt hörnet till spelstället, och där stod trettio skinheads.
Vi tittade på varandra och tänkte: "Inte nu igen."
Vår uppgift var att skala bort den brittiska flaggan och visa hakkorset.
Sham 69 hade en väldigt förvirrande relation till sina fans.
Många var arbetarklassungdomar -
- aktiva i National Front eller kretsarna runtomkring.
Han hade respekt för att de inte hade mycket att säga till om -
- och ville inte tala om för dem vad de skulle tycka.
Alla ställs på samma varuband och får höra:
"Gör så här. Du kommer därifrån, så du måste göra så här."
"Bor du i ett höghus i East End ska du jobba i hamnen."
"Nej. Du får inte lämna London och bli nån annan."
"Det är fel. Det var inte det du föddes till."
Jag besökte Jimmy och hans föräldrar för att se om de ville stödja RAR.
Varför inte göra nåt riktigt tydligt? En spelning med ett svart band.
Vi arrangerade en spelning med Sham 69 och Misty in Roots.
Misty in Roots och Sham var backstage.
Jag presenterade banden, jobbade backstage och lite av varje.
Misty började spela domino -
- och spänningen i rummet när de började smälla omkull brickorna...
Det var som om de sa: "Vi är här, och vi tänker stanna."
Det var dussintals där från British Movement.
"Vad har vi gjort?" Jag började tvivla på idén.
Jag var på helspänn den kvällen, och folk började flippa ur.
"Försvara PA-systemet om de kommer upp på scenen."
"Om de kommer till PA-systemet - stäng av det."
Lägg av!
Såg ni det där?
Jag vet inte vad de sysslar med. Vad kan jag göra?
Skinheads! Skinheads! Skinheads!
Jag förespråkar fred och gör mitt bästa. Det är allt jag kan göra.
I landet lär det ha funnits tusentals personer i minoritetsgrupper -
- som fick skit och piss i brevlådan regelbundet.
Folk fick gå i grupper om tio till skolan.
Lyssna på vad bengalerna i East London berättar.
De vågar knappt visa sig på gatan, men de kommer inte lämna landet.
Folk spottade, kastade flaskor på en och kallade en "paki".
Det blev liksom normalt.
En asiatisk butiksägare -
- som varit krigsfånge i Japan som brittisk soldat, beskriver angreppet.
En massa skinheads kastade sten på mina fönster.
En träffade här och hade sönder min tand.
RASISTISKA LIGISTER ANFALLER
Polischef Marshall, varför har polisen inte lyckats -
- med att skydda asiater, och rentav vissa engelsmän -
- från uppenbart rasistiskt våld?
Det är spekulativt att säga att alla angrepp på asiater handlar om rasism.
Det gör jag inte, men vi verkar se hur människor - organiserat eller ej -
- ger sig ut på jakt efter vissa grupper.
Vi vet inte om det är organiserat.
VI ÄR TILLBAKA
1977 begicks sju rasistiska mord på eller i närheten av Brick Lane.
Det här är om mordet på Altab Ali i East End.
EFTER TÅRARNA - ILSKAN
Ungdomsgäng angriper Bengal-område i East End
Vi blev angripna med en brandbomb och bytte kontor.
Vi fick göra saker som att bomma igen brevinkastet.
Man lägger ut sand, ifall det hälls in bensin.
Webster sa till Times -
- att musiker och skådespelare som stöttar RAR får skörda vad de sått.
Ofta var jag livrädd.
När vår dotter hade fötts fick vi en kula med posten.
Jag lade undan den.
Folk sa: "Gå till polisen?" "Vad är det för jävla skämt?"
Vi visste ju att de inte skulle hjälpa oss.
Vid varje demonstration var det vi som blev gripna och förflyttade.
Det här var ligister som ville skrämma slag på en.
RAR:s och ANL:s samarbete var en oerhört viktig kampanj.
Det handlade om liv eller död för många människor.
Jag frågade Red Saunders i RAR vilka skillnader han såg -
- mellan RAR och Anti-Nazi League.
Det är en svår fråga.
Det är två helt olika organisationer som samarbetar -
- i den kulturella kampen mot rasism och fascism.
Vi enades mot National Front.
Vi var mer kulturella och i nöjesbranschen -
- och de kämpade politiskt med valen.
Vi brukade besöka Notting Hill Carnival.
Vi ville hylla den för att den var en så livfull händelse varje år.
Anti-Nazi League ville hjälpa oss att finansiera en flakbil att stå på.
Vi hade helt andra idéer.
Vi skulle tåga från Trafalgar Square till Vicky Park.
N.F. hade 23 % av rösterna där, så vi tänkte:
"Vi måste in i hjärtat av deras område."
Red var nog inte säker på att vi skulle lyckas, vilket var ovanligt.
Först tänkte jag: "Jäklar, det här är enormt. Det klarar vi nog inte."
Sen rullade det bara på.
Ordna tillstånd från myndigheterna och bygg en scen.
Sen fixar man scenmonitorer och generatorer och bokar banden.
Vilka skulle banden vara?
Vi behövde reggae, och Steel Pulse släppte "Handsworth Revolution".
Jag och Roger var överens om att vi skulle ha Tom Robinson.
Sen kom vi in på The Clash, ett punkband med fantastisk energi.
Vi bråkade om spelschemat.
Roger och jag tyckte att Tom skulle gå på sist.
Inte för att han var bättre eller mer spännande -
- utan för att han var nån som skulle ena människor på slutet.
Beslutet blev: "Du får berätta för dem."
"Berätta för The Clash att de inte spelar sist, och få dem att säga ja."
Läget?
Deras manager Bernie Rhodes malde på om att det var som Woodstock.
Vi var hippier, och de var de riktiga kämparna.
De drev med oss och tände och släckte lamporna.
De försökte lista ut vilka tusan vi var.
Vi fick vara ödmjuka för att stötta Tom Robinson.
Han var med sen början, så det var rimligt att han var huvudakt -
- men vi brukade inte agera förband.
Syftet var viktigare än våra egon.
När de var ombord exploderade det.
"När vi tar över kommer motståndet röjas undan." - John Tyndall, N.F.
Vi mottog hot, och före karnevalen -
- demonstrerade The Clash och Steel Pulse utanför N.F:s högkvarter.
De är för coola för att hålla i plakat. Det är känslan jag får här.
Vi byggde scenen onsdagen före, och jag hade aldrig varit så nervös.
Vi hade ett sex månader gammalt barn, och jag var nojig.
Anti-Nazi League sov på scenen så att den alltid var bevakad.
Det hade regnat nästan hela veckan, och parken var som ett träsk.
Vi var oroliga.
Vi hade inga mobiler och ingen kontakt med Trafalgar Square.
Vi hade ingen aning om hur många som skulle komma.
Jag kom dit vid sju på morgonen. "Det är ju helt dött."
Vädret var inget vidare.
Polisen hånade oss och sa att ingen skulle komma för att gå i tåget.
"De kommer bara för musiken."
Jag åkte till Soho för att köpa en baconmacka och en kopp te.
När jag kom tillbaka började de första stora bussarna anlända.
En buss stannade, och ut genom ett rökmoln kom en massa punkare.
Jag tänkte: "Hallå där!"
Vi har åkt hit från Glasgow.
Vi måste visa att vi också ogillar nazister.
De vill tvinga på andra sina åsikter. Man måste stå upp för vad man tycker.
N.F. är nog det värsta som har hänt landet politiskt på många år.
Vi åkte hit från Hereford för att visa att vi vill stoppa det här.
Vårt budskap till knäppgökarna i N.F. och andra bigotta personer är:
"Rör inte de våra!"
Svarta och vita tillsammans, i kväll och för alltid!
Tom sa "Jag har visselpiporna", och vi kastade ut dem i publiken.
Alla som var på karnevalen kan intyga att det blev ett otroligt oväsen.
Tåget gav sig av, med band på plattformar -
- och underbara figurer föreställande Martin Webster, Tyndall och Hitler.
VETERANER MOT NAZISTER
På Bethnal Green Road stod N.F. utanför The Blade Bone Pub.
"Sieg heil! Sieg heil!"
Ner på gatan kom tusentals multi- etniska ungdomar, punkare och andra.
Det fortsatte i en timme, och de liksom...
"Sieg... Äh, vi tar en öl." De jävlarna bara gav upp!
Området ska förbli multietniskt.
Alla har rätt att bo och arbeta, och ingen ska behandlas sämre.
Jag känner väldigt starkt angående rasism.
Det är en skam för det här landet.
Vid tolv skulle vi börja.
Det låter bibliskt, men solen kom fram.
Jag gick upp på scenen och såg en man med hund och två cyklande barn.
Resten av parken var tom.
X-Ray Spex spelade först.
Att komma in i Victoria Park och höra det där:
"Vissa säger att små flickor ska synas men inte höras, men jag säger:"
Så fan heller! Ett, två, tre, fyra!
Säkerhetspersonalen var chanslös.
De kunde försvara scenen mot N.F, men inte 80000 röjande 18-åringar.
Staketet kollapsade, och folk föll ihop och blev utburna.
Jag hörde: "Kan jag hjälpa till?"
Det var en 70-årig St John Ambulance- snubbe i mössa och uniform.
Dagens ouppmärksammade hjälte.
Jag sa till myndigheterna att vi räknade med 500 personer.
Vi ville inte behöva ta dit toaletter.
När parkförvaltaren kom presenterade vi honom för Steel Pulses folk.
Sista gången jag såg honom var i ett stort marijuanamoln -
- så det löste sig med myndigheterna.
Att vara där och se alla som kom, timme efter timme...
Det bara fortsatte, och vi visste inte hur många det skulle bli.
PA-systemet var inte anpassat till spelningen.
Ljudet var uselt, men det var att befinna sig där som var viktigt.
Nån sa att jag skulle prata mellan banden, och det var nervöst.
Jag hade spelat rollfiguren Herr Oligark, som bestämde över arbetarna.
Jag tog på mig Herr Oligarks cape och sprang upp på scenen.
Jag skrek: "Det här inte Woodstock."
"Det är karnevalen mot de jävla nazisterna!"
Det enorma vrålet från publiken höll mig på fötter resten av dagen.
Vi gick på inför 80000 människor, och publiken visste vilka vi var.
Vi blev inte utbuade. De sjöng faktiskt med.
Vi fick applåder i våra Ku Klux Klan- huvor av en brittisk publik.
Det är nåt som gör en ödmjuk samtidigt som det är jätteroligt.
Att vi gjorde stor skillnad och att så många var emot rasismen...
Det var en milstolpe i vår karriär.
Vi kände att trots alla hemskheter så var det här en jättepublik som sa:
"Det är inget fel på er. Vi stöttar er."
Det bästa av allt var när de jammade på slutet.
Jimmy Pursey var också med.
Jimmy Pursey kunde få dit en grupp människor som vi ville nå.
Det var riskabelt.
Man kunde få dit människor som var fascister eller ett hot mot andra.
Vi ville att Jimmy skulle gå på med oss för att ställa sig på vår sida -
- och säga till Sham 69-fansen: "Jag är inte rasist."
Vi anade inte hur många som var där.
Jag har ett tydligt minne av hur vi gick upp på den höga scenen -
- och såg 100000 personer. Det var helt...
"White Riot"!
En applåd för The Clash!
Det här samhället får oss att känna att vi ska låta andra tänka åt oss.
En bra sak RAR sa var att vanliga människor kan förändra världen.
National Front förlorade i valet 1979.
Men kampen är långt ifrån över.
Översättning: Per Lundgren www.btistudios.com