Slutt!
Skinheads! Skinheads! Skinheads!
- Vi støtter National Front. - Hvorfor det?
- De er ikke engelskmenn. - De hører ikke til her.
Dette er en kulturell kampanje.
Vi som organisasjon er imot alle former for rasisme i Storbritannia.
Vi kjemper ikke bare mot National Front, men britisk hverdagsrasisme.
Vil dere at landet skal okkuperes av en gjeng kakifargede bastarder?
DETTE ER VÅRT LAND LA OSS TA DET TILBAKE
Red Saunders Grunnlegger av Rock Against Racism
Jeg har vært involvert siden jeg ble kulturarbeider på venstresiden.
Jeg drev et studio i Soho i West End.
Vi hadde en politisk teatergruppe som het Kartoon Klowns.
Vår informasjon indikerer at det er et underlig fenomen på jorden.
En styrende klasse som er korrupt.
På kveldene øvde vi, og på dagtid jobbet jeg som fotograf.
NME spurte meg om jeg kunne fotografere punkkvelden deres.
Plutselig kom The Clash på scenen, og pang!
15 minutter med en utrolig energi, kraft og lydstyrke, -
- og tekster om arbeidsløshet og ungdommer utenfor samfunnet.
Så var det over.
Det stod svært dårlig til med økonomien.
IMF krevde nedskjæringer av lønn og sosialtjenester.
Hele atmosfæren var mørk og tyngende.
Høyrepressen kom med sin vanlige vise om at vi kom til å bli invadert.
Hvor vil du repatriere immigrantene som er født her?
Til hvor enn de ønsker å dra.
De fleste, selv om de er født her, er statsborgere i sitt opprinnelsesland.
Personen vil bli pågrepet og deportert, -
- som de som ble satt på krigsskipene på slutten av 1700-tallet.
- Hvor setter du grensen? - Jeg setter den like før det.
"VI SETTER DE HVITE FØRST" - N.F.
National Front hadde stor fremgang.
Webster marsjerte på de rette stedene og sa de rette tingene.
De lykkes, som de sa, med å "sparke seg inn i oppslagene".
Redd landet vårt fra invasjon, -
- der inntrengerne har svarte, brune og gule ansikter!
Jeg og Red satt på puben og snakket om National Fronts fremvekst.
Særlig i mitt hjemområde i Walthamstow.
Det var de vanlige syndebukkene. Asiater, svarte og så videre.
Vi ville arrangere en konsert, og kalle den Rock Against Racism.
Bowie lirte av seg mye pisspreik på den tiden.
"Britene er klare for fascisme" - David Bowie i Playboy, 1976
Så kom Clapton med den rasistiske drittpraten i Birmingham.
Støtt Enoch, sier "Parlamentsmedlem" Clapton
Eric Clapton er jo kjent som bluesens store gitarhelt.
Bluesen oppstod fra slaveri, og han hyllet Enoch Powell, -
- samtidens største talsmann for hvit makt i Storbritannia.
Først trodde vi ikke at det var sant.
"Ut med degosene... Ut med svartingene"
Det ble brukt mer tid på å advare oss -
- om at landet "ville bli en koloni innen 10 år".
Jeg ble så sint, og følte at vi måtte gjøre noe.
Jeg har svaret.
"Claptons støtte for Powell i Birmingham gjorde oss kvalm."
"Kom igjen, Eric. Du er rockens største kolonialist."
"Vi vil skape en bevegelse mot den rasistiske giften i musikkverdenen."
"Vi oppfordrer folk til å støtte Rock Against Racism."
"P.S. Hvem skjøt sheriffen, Eric? Ikke pokker om det var deg, kompis."
Jeg sendte det til musikkpressen, og to uker senere ble det publisert.
Clapton - kolonisator av svart musikk
Skriv gjerne til Rock Against Racism
IRATE KATE KONTORSJEF
Jeg så Reds brev i NME og skrev til ham ganske raskt. Han svarte meg.
Han inviterte meg til å komme på et møte.
Selvsagt kan du delta. Vi trenger folk med energi.
Svar fort. RAR East London
En regntung kveld dro jeg til East End.
I rommet var det kunstnere, forfattere og politiske aktivister.
Jeg tenkte med en gang at dette var en gjeng jeg ville slutte meg til.
Jeg var ofte innom trykkeriet.
Der var Syd og Ruth. De graviterte naturlig mot dette arbeidet.
Energien, spenningen og potensialet var det som fikk folk med.
SYD TUNE FOTOGRAF
Syd hadde vært dokumentarfotograf i Australia, -
- så det var naturlig at han hadde med seg kameraet til London.
Ruth visste hva hun gjorde, og hadde et grafisk blikk og en kraft -
- som synkroniserte perfekt med punkeksplosjonen.
Dette bildet er fra i-D Magazine.
Det hvite lagde jeg med Tipp-Ex.
Dette er den første fanzinen vi lagde.
Navnet Temporary Hoarding hintet om en sliten reklametavle på gata.
Bokstavene "RAR" var tilfeldigvis også med i "Temporary".
Det var mye klipping og liming.
Jeg fant et sitat av Rod Stewart, som jeg var tilhenger av. Det står:
"Enoch Powell har rett. Innvandrerne burde sendes hjem."
Han hadde nettopp flyttet til Los Angeles. Han er full av dritt.
Jeg kvittet meg med albumene hans og har ikke hørt på ham siden.
Vi ville la folk få uttrykke seg.
Uttrykket selv var en politisk handling.
Dr David Widgery, som tidlig støttet oss, skrev dette.
Det er som et mini-manifest.
"Vi vil ha rebellmusikk fra gata som bryter ned vår redsel for andre."
"Krisemusikk. Nå-musikk. Musikk som vet hvem den virkelige fienden er."
"Elsk musikken. Hat rasisme."
Det var skummelt, for punken kunne gått begge veier.
Noen av bandene hadde tilhengere i National Front.
N.F. solgte aviser utenfor skolene og rekruttere folk på gata.
De fleste kranglene på skolen skyldes rasisme.
Det er ikke sjalusi, hat eller noe som bare skjer, men rasisme.
National Front vil ha noen å skylde på for det som skjer i landet.
Poenget med RAR var å så tvil.
"Støtter du virkelig N.F? Vil du ikke ha noen framtid?"
Dette er ikke marsjmusikk. Det bygger på ska, svart musikk.
Jeg dro på en klubb i Peckham, og var den eneste hvite der.
Folk tenkte: "Hvem er han?"
Jeg møtte Red Saunders, og han sa noen vettige ting.
"Vi må komme sammen og bygge noe vi er stolt av.
Vi må prøve å få ut den stygge demonen i samfunnet vårt, -
- og den eneste måten å gjøre det på, er å få folk til å gå sammen."
- Dere har ikke noe imot hvite fans? - Nei, reggae er ment for alle.
Ikke bare for svarte, men også hvite, gule og grønne... Alle mennesker.
Det var en kulturell eksplosjon.
Det var flaks for oss i RAR, for vi likte alt dette.
Toget kjørte inn på stasjonen, dørene åpnet seg og vi gikk på.
Punkerne og reggae-bandene gikk på toget, og pang!
Dette er den første RAR-konserten med Matumbi, Dennis Bovell.
Det var litt av en line-up den kvelden.
Det var et briljant punkband som het 999.
De var like energiske som The Clash og like provokative som Sex Pistols.
Lokalmyndighetene ble gale, for folk hang fra takbjelker og balkonger.
999s publikum var hvite punkere fra arbeiderklassen.
Vi blandet alltid svarte og hvite band for å få bort frykten.
N.F.s eneste virkemiddel var frykt.
Det var viktig at RAR hadde en politisk stemme og sin egen fanzine.
Temporary Hoarding kunne dermed jobbe med mer enn bare antirasisme.
HVORDAN OPPSTOD RASEHATET?
I våre legioner av svartskjorter marsjerer Englands fortidsånd!
1939-1945 EUROPA HERJES AV KRIG
På 50-og 60-tallet utnyttet britiske arbeidsgivere -
- svart arbeidskraft fra Karibia og Asia.
I dette landet, om 15-20 års tid, -
- kommer den svarte mann til å ha tatt makten fra den hvite mann.
Imperiets mor har blitt tvunget til å la sine barn bosette seg, -
- men de har ikke fått gjøre det på en verdig måte.
Ettersom de svarte nekter å akseptere mangel på verdighet, -
- har Storbritannia fått et rebelsk svart nærvær i sin kjerne.
Vi utfordret det imperialistiske tankesettet om å underkue andre folk.
Inndelingen av India og synet på briter som en overlegen makt.
En overlegen rase.
ALLE VIL HA FRED
Pappa jobbet som en av Det britiske imperiets tjenestemenn.
Jeg vokste opp i Vest-Afrika, i Nigeria.
Jeg husker det hvite overherredømmet med de europeiske klubbene.
Det var en gjennomgående, uoffisielt apartheid i systemet.
Pappa rapporterte om Prahavåren i 1968, -
- der forfattere og kunstnere prøvde å bekjempe Sovjetunionen.
Mamma hadde vært involvert i borgerrettighetsbevegelsen i USA.
Vi flyttet til Australia i 1960.
Noe av den tiden var jeg på en øy som heter Palm Island.
Der rådet fullstendig apartheid.
Aborginerbarna gikk på en egen skole.
Mormor var suffragette, -
- så jeg har minst to generasjoner med aktivisme bak meg.
KNUS RASISMEN!
Vi sender de svarte hjem! Vi sender de svarte hjem!
NATIONAL FRONT-MØTE MAI 1977
Fronten tror, akkurat som nazistene, at hvite europeere er overlegne, -
- og at den hvite rase må bevares.
Storbritannia skal ut av fellesmarkedet -
- og opprette nye forbindelser med det hvite Rhodesia og Sør-Afrika.
En del av det RAR gjorde, var å se på rasisme som et hvitt problem.
Tanken var at vi, kanskje ubevisst, levde med en kolonialistisk arv.
Jeg har lært hvordan jeg skal snakke til de innfødte.
Fortsett arbeidet, din treskalle!
Jeg vil anmelde en svarting. Hva han har gjort? Flyttet hit.
Hva mener du med: "Er det alt?"
STEM PÅ N.F.
FORSVAR YTRINGSFRIHETEN
Ekstrem rasisme anses nå som en akseptabel politisk holdning.
Kan du se for deg media dekke svarte revolusjonærers retorikk?
Jeg håper at valget fører til en stopp på innvandringen av fargede, -
- og en repatriering av alle fargede innvandrere -
- til deres opprinnelsesland.
- Hva om de ikke drar? - Det kommer de til å gjøre.
"Hva om de ikke vil dra tilbake?" Han sa: "Slapp av. De skal tilbake."
Da får man buskapsvogner, og vi vet alle hva det betyr.
Rock Against Racism var hvite som endelig innså -
- at det fantes rasisme i landet.
Kom igjen! Svarte levde med den.
HVA SKJER MED LANDET VÅRT?
LA LONDON LEVE! STEM PÅ NATIONAL FRONT
Fronten fikk sitt beste resultat i Bethnal Green & Bow med 19,2 %, -
- og i Hackney South med 19 %.
- National Front er nazister! - Knus National Front!
Vårt fokus var fullt og helt på organisert politikk.
Kate Webb var den yngste av de som jobbet heltid for RAR.
Vi druknet i brev, og Red og de andre fotografene ga meg et skrivebord.
Jeg samlet en masse mennesker, og vi strødde brevene på gulvet.
Vi plukket dem opp, leste dem høyt og svarte så fort vi kunne.
Jeg er 15 år og hvit, og elsker reggae.
Jeg hater fordommer.
Jeg vil vite mer om RAR.
Jeg kjøpte et blad på en konsert, og ble imponert over innholdet.
Det hadde trengtes her.
Det nærmeste stedet som aksepterer svarte er Cardiff, som er 30 km unna.
Det var et antirasistisk engasjement -
- fordi vi risikerte å få en National Front-regjering.
Jeg er sammen med en svart gutt og bryr meg ikke om hva andre sier.
I et brev fra en ungdom i Aberystwyth stod det: "Læreren min er fascist."
Send 30 eksemplarer!
Det kunne være en 14-åring som het Ted i Bognor Regis, og vi skrev:
"Kjære Ted, Bognor Regis har ingen RAR-gruppe."
"Nå er du RAR i Bognor Regis."
Vi har laget to numre takket være dere.
Dette handler om band og det neste vil handle om fans - håper vi.
Dette var stort for Temporary Hoarding.
RAR: Hva syns du om National Front? JR: Jeg hater dem.
Vi jobbet med Temporary Hoarding og den neste konserten.
1500 PERSONER KOM
Rock Against Racism-banneret ble laget med transfertrykk.
Det var praktiske gerilja-metoder som gjaldt.
"Hakker folk på deg, må du si ifra." - Steel Pulse
Vi hadde konsertinstruksjoner for RAR-grupper -
- i Lowestoft, Leeds eller hvor de nå var.
"Sørg for å ha kontroll på scenen. Ingen andre får snakke i mikrofonen."
Mange vil stoppe RAR-konserter
Kontakt oss og fortell om dine idéer så vi kan komme med råd.
Det er dyrt.
Finn ut hva det koster å leie lokalet.
ELEVER MOT NAZISTER
Vi er motstandere av National Front og vil stoppe dem allerede på skolen.
"Kom og diskuter hvordan vi kan stoppe National Front på skolene."
"Vi ses der. Svarte og hvite, sammen er vi dynamitt."
"Elever mot nazister." Ikke dårlig.
Jeg var på en RAR-konsert.
Folk stod med nevene i lufta og ropte: "Svarte og hvite er forente."
En venn ga meg noe å lese, og jeg innså hva National Front står for.
RAR er et år. Vi har klart oss.
Vi har spredt vårt budskap på over 200 konserter.
END RASISMEN VI MÅ TA STILLING NÅ!
Hun var en av de første artistene som snakket om dette.
RAR: Fikk du mye kritikk fra hvite?
Poly: Ja. Det var vanskelig når vennene mine sa "svarting" og sånt.
Hun skapte noe for seg selv.
Måten svarte kvinner forventes å opptre på -
- er med mye hud og et eksotisk innslag.
Et av problemene handler om identitet.
Alle prøver å identifisere seg med noe annet enn seg selv.
National Front er på sitt sterkeste når de lokker til seg unge følgere.
På skolen jeg gikk på var det forventet at man ble fabrikkarbeider.
Det er en deprimerende bygning, og man lærer ingenting.
Man skal bare ta seg videre til fabrikken rundt hjørnet.
Er mange av tilhengerne deres arbeidsløse? Føler de det samme?
Om det var jobber å få, hadde vi kanskje sunget om kjærlighet.
Layouten er full av historiske referanser.
De skulle til dels fremstilles som fredløse, som James-gjengen.
Det var delvis det kistene representerte, -
- men det refererte også til Pariskommunen i 1871.
De stilte opp kommunardene og drepte dem.
Temporary Hoarding ble primært solgt på konserter og demonstrasjoner.
Når vi hadde råd til å lage et nytt nummer, så gjorde vi det.
Jeg og min elskede.
På Notting Hill Carnival, året det var unntakstilstand i Jamaica.
Det må ha vært i... 1977.
ET ÅR MED UNDERTRYKKELSE
STOPP INNSKRENKINGENE!
Vi tok opp ulike problemer.
Her er et godt eksempel. Kroppsvisiteringslovene.
Politiet gikk etter svart ungdom. Det er et godt sitat her:
"På en ukjent dato planla du og andre ukjente å rane ukjente mennesker."
Politikonstabelens ord var alt som skulle til for å bli dømt.
Det ble brukt, som min venn Linton Kwesi Johnson sa, -
- helt skruppelløst mot oss.
Du er pågrepet.
"Dagdriveri og planlagt tyveri."
Foreldrene advarte deg mot å være ute etter klokken 22.00.
Om vi skulle på en klubb og noen ikke dukket opp, -
- var det første vi gjorde å sjekke på politistasjonen.
På ferden fra huset og dit man skulle kunne man bli stoppet av politiet.
Da gjaldt det å få dem ut fra politistasjonen.
Å bli der over natten var farlig.
"Hold deg inne og unna bråk. Da har du ingenting å frykte fra politiet."
Jeg jobbet som radiograf.
De satte meg inn i en bil og kjørte meg til et varehus.
Jeg vet ikke hva som kunne skjedd om ikke de to hvite kvinnene som kom -
- hadde sagt: "Ja, det er henne." Hva som kunne skjedd i livet mitt.
VI SKAL FÅ BORT DET SMILET
SLÅ TILBAKE
Politiet kom på en klubb der jeg deltok i en sound clash.
De kom ut fra toalettene, hvor de hadde pågrepet noen.
Publikum bestemte seg for å frigjøre fangen.
Senere ble jeg beskyldt for å ha stått på scenen og sagt:
"Ta politikonstablene."
Etter seks måneders rettergang ble jeg dømt til tre års fengsel.
Etter seks måneder kom anken opp for retten, og jeg vant.
De sa: "Vær glad for at du slapp å sitte tre år i fengsel."
- For noe du ikke hadde gjort? - Ja.
DETTE ER DEN SKYLDIGE
KRISE!
SKYLD PÅ SJEFEN, IKKE DE SVARTE
UT MED SVARTINGENE
"FÅ RANERNE BORT FRA GATA" - N.F.
Webster, som var en slu jævel, arrangerte en marsj -
- gjennom et område med innvandrere og etniske minoriteter.
Et av Londons svarte områder.
Vi dro dit tidlig samme morgen.
Vi tenkte: "Dette er et lokalsamfunn som akter å forsvare seg selv."
Jeg må uttrykke vår avsky for at det har blitt gitt tillatelse -
- til fascistene i National Front å marsjere i Lewishams gater.
Man hadde lite oversikt over situasjonen.
Det var hele tiden: "Nå kommer de! Nei, det gjør de ikke. Jo!"
Det var veldig skremmende.
Det eneste vi skal rope i dag, er "National Front".
Hør på politiet, ikke krangle med motparten eller start slåsskamper.
Ikke rop noe annet enn "National Front". Er det oppfattet?
National Front! National Front!
Den forente arbeiderklasse kan aldri bli slått!
Bare en time senere smalt det.
Fronten kom med bannerne og hedersvakten sin.
Plutselig kom det et massivt angrep.
Jeg så en gruppe ungdommer løpe rett mot dem.
Det var unge kyprioter som ville jage bort fascistene.
Bort med dem! Nazistene har lidd sitt største nederlag hittil.
Den forente arbeiderklasse kan aldri bli slått!
Demonstrantene visste ikke at National Front ble omdirigert -
- før de nådde Lewishams klokketårnområde.
De ble sendt ned Cressingham Road og inn på en liten parkeringsplass.
Der fikk de holde et møte.
Før vi innleder møtet, vil vi gjerne takke politiet.
HEMMELIG OPPTAK AV MARTIN WEBSTER
Som vanlig vil jeg at dere skal vise deres takknemlighet -
- for de stakkars konstablene som er dratt inn i dette med tre heiarop.
- Hipp, hipp! - Hurra!
De kommer bakfra!
Slipp ham!
Noen sa: "Jeg trodde ikke at politiet gjorde sånt", men det gjorde de.
Jeg hadde ikke trodd at de ville stikke meg i øynene og sparke meg.
Men det gjorde de.
Det var første gang siden andre verdenskrig -
- at det britiske politi brukte politiskjold.
Webster sa: "Du aner ikke hvor mange seniorkonstabler som støtter N.F."
Det merket man i Lewisham.
National Front er ikke et problem man bare kan glemme.
Da kommer det til å vokse som kreft.
Vi så en eksplosjon av solidaritet -
- fra svarte militante som Darcus Howe og jødiske forretningsmenn.
"Jeg liker ikke politikken deres, men gjør alt for å bekjempe N.F."
"Londons største opptøyer siden krigen."
"Ikke din kamp? Si det til de svarte, sosialistene og RAR."
At de dekket det overrasket meg. Vi var bare vanlige mennesker.
Vi var vanlige, antirasistiske borgere.
Alle unge leste NME, Melody Maker og lignende.
Da de innså hvor fascistiske N.F. var og ga oss sin fulle støtte, -
- økte RARs støtte med 5000 %.
Alien Kulture var med i vår RAR-komité i London.
Vårt budskap var at vi ikke var så annerledes fra dem.
Som asiater lever vi i en kultur, men kommer fra en annen.
Vi har en kultur der ute med punkkonserter og politikk, -
- og en hjemme, med Bollywood-filmer og ett asiatisk TV-program.
Vi må organisere oss med svarte og hvite.
Vi kan bare gjøre dette sammen.
Vi måtte få ut budskapet vårt.
Asiatiske foreldre frykter at hvit kultur vil påvirke barna negativt.
Mange asiatiske ungdommer går på disko og spiller i band.
De avviser ikke sin østlige kultur, selv om det er det foreldrene tror.
Jeg vokste opp med Beach Boys, Bruce Springsteen og Bob Dylan.
Man hørte heller på The Jam, Tom Robinson Band og Sex Pistols.
Man følte en slags tilhørighet. Tom Robinson nådde virkelig ut.
Låter som "Winter of '79" fanget virkelig tidsånden.
WINTER OF '79 UTGITT I 1977
Jeg så Tom Robinson Band på ICA, og ble umiddelbart en stor tilhenger.
Jeg skrev til Tom, og han svarte meg.
Han introduserte meg for flere folk som jeg så ble kjent med.
Dette er et bilde av Tom, meg og Karen, som var sekretær.
De to jødiske jentene fra Camden kalte seg for Scruf og Scruff.
Vi startet et band som pinlig nok het Robinson's Rats -
- og fulgte dem gjennom landet.
På konserter var det antirasisme som gjaldt, men vi gikk enda lenger.
Dette er om krigen i Nord-Irland.
De britiske soldatene er nå forhatt av den katolske minoriteten.
De mener at den protestantiske regjeringen undertrykker dem.
Vårt lokalsamfunn lever i frykt for regjeringen.
Dette handler om en soldats voldtekt av en ung kvinne.
Hun delte sin historie i Temporary Hoarding.
Vi ville introdusere politikken i bevegelsen kontinuerlig.
Bladet hadde også en belærende rolle.
Din gamle venn Enoch Powell er nå parlamentsmedlem i Nord-Irland.
Vi kunne teste idéene våre og begynne å dekke et større område.
"N. F. vil ha et Storbritannia uten homofile og narkomane."
På den tiden var det ikke så mange som så koblingen -
- mellom undertrykkingen av homofile og rasisme og fascisme.
Min første artikkel for Temporary Hoarding het "No More Normals".
Jeg ville poengtere at heterofile personer, atferd og forhold -
- ble ansett som normen, og at homofile var usynlige i media.
GJENGANGREP PÅ LESBISKE
En viktig del av Temporary Hoarding var å intervjue band.
Dette er et intervju med Adam and the Ants.
"Vil du ikke bare rive ham i stykker?" av Lucy Toothpaste.
Jeg liker designet.
Han insisterte på at han var anti-fascist, -
- men sa at han hadde rett til å bruke symboler fra Nazi-Tyskland.
Hele denne nazi-greia behandles som om den hadde en glamorøs side, -
- noe som kan appellere til folk som er lei og frustrert.
I intervjuene våre utfordret vi folk, og fortsatte diskusjonen.
På den måten fikk vi høre begge sider av saken og folks meninger.
Jeg er ingen jævla nazist. Foreldrene mine er romani.
Folk tror at det bare var jødene som led under krigen, -
- men slaver, romani og svarte stod også på listen.
Jeg har antakelig større grunn til å hate dem enn noen andre.
Vi levde i en verden uten sosiale medier og mobiltelefoner.
Vi måtte legge mynter på en forbanna telefonkiosk.
Vår verden var undergrunnspressen og gateplakater.
London var dekket av dem.
The Clash var fantastiske.
Vi trykte opp teksten til "White Riot". "I want a riot of my own".
Det kunne bli en egen plakat.
Det var sånn Temporary Hoarding jobbet.
All makten ligger hos de rike som har råd til å kjøpe den.
Mens vi går i gatene.
For redde til å i det hele tatt prøve.
Alle gjør som de blir fortalt.
Hvitt opprør. Jeg vil ha et opprør.
Høyresiden kapret "White Riot", ettersom det var "hvitt opprør".
De hadde ikke hørt på teksten.
"White Riot" handler om at hvite også burde gjøre opprør, -
- for vi er heller ikke fornøyde.
Man kan ha Rolls-Royce-biler, masse gryn, herregårder og tjenere.
Den veien fører ingensteds hen i form av menneskeliv.
Det er derfor jeg ikke vil følge den. Det er alle eller ingen.
- National Front er nazister! - Knus National Front!
- National Front er nazister!
STOPP PROPAGANDAEN OM RASEBLANDING
Personer som bare var forvirrede rasister og ikke fullblodsnazister, -
- kunne av og til overbevises.
Hardbarkede nazister var ingen jeg satte meg ned og debatterte med.
National Front feirer 10-årsjubileum ved å opprette en ungdomsgruppe.
N.F. GIR UT PUNKZINE
Når vi sender de svarte tilbake, skal vi ikke skade dem. De skal få støtte.
Vi tror at mange vil reise frivillig, uten å lage bråk og bli voldelige.
RAR-grupper i ulike deler av landet ble utsatt for angrep.
I Manchester klatret folk inn vinduer og prøvde å spolere konserten.
Etter konsertene ble folk bedt om å ta av seg pinsene.
Nazister ventet rundt konsertområdet og angrep folk.
Mange av tilhengerne tilhørte British Movement og National Front.
De var fra hvite forsteder -
- og fiendtlige mot svart ungdom.
Alle mine gamle skinheads-venner har blitt medlem av British Movement.
Da jeg tok det opp, sa de bare: "Vi liker ikke svartinger."
Se bare på Bristol. 200 svartinger.
Send ned 200 skinheads så vi kan gi dem juling. De hadde løpt sin vei.
N.F. og British Movement drar på konsertene for å lage bråk.
Et par skinheads slo hodet til en fyr mot plattformen.
Det kom bare mer og mer blod.
Det er det som gir dem et dårlig rykte. Det er skinheadsene.
Ikke alle skinheads var nazister, som folk trodde, men mange var det.
Man ville ikke stoppe og diskutere med dem.
I London visste vi hva som ventet oss, men Wednesbury var nytt for meg.
Vi kom rundt hjørnet, og der stod det 30 skinheads.
Vi så på hverandre og tenkte: "Ikke nå igjen."
Vår oppgave var å skrelle bort det britiske flagget og vise hakekorset.
Sham 69 hadde et forvirrende forhold til sine tilhengere.
Mange var ungdommer fra arbeidsklassen -
- som var aktive i National Front eller kretsene rundt.
Han hadde respekt for at de ikke fikk være med å ta avgjørelser, -
- og ville ikke bestemme hva folk skulle tenke.
Alle går ned det samme samlebåndet og blir fortalt:
"Gjør dette. Du kommer derfra, så du må gjøre det."
"Bor du i et høyhus i East End, skal du jobbe på havna."
"Nei. Du får ikke forlate London og bli noen andre."
"Det er galt. Du er ikke født til det."
Jeg besøkte Jimmy og hans foreldre for å se om de ville støtte RAR.
Hvorfor ikke sende et signal og holde konsert med et svart band?
Vi arrangerte en konsert med Sham 69 og Misty in Roots.
Misty in Roots og Sham var backstage.
Jeg presenterte bandene, var backstage og gjorde litt av alt.
Misty begynte å spille domino.
Spenningen i rommet da de begynte å slå ned dominobrikkene...
Det var som om de sa: "Vi er her, og her skal vi bli."
Det var flere titalls mennesker fra British Movement der.
"Hva har vi gjort?" Jeg begynte å tvile på hele idéen.
Nervene var i helspenn den kvelden, og folk var panikkslagne.
"Om noen kommer seg på scenen, må dere beskytte PA-systemet."
"Om de kommer seg til PA-systemet, må dere skru det av."
Slutt!
Ser dere?
Jeg aner ikke hva de driver med. Hva kan jeg gjøre?
Skinheads! Skinheads! Skinheads!
Jeg fremmer fred og gjør mitt beste. Det er alt jeg kan gjøre.
Det må ha vært tusenvis av personer fra minoritetssamfunn -
- som regelmessig fikk dritt og piss gjennom brevsprekken.
Folk måtte gå i grupper på ti til skolen.
Bare hør hva bengalerne i East London kunne fortelle.
De er redde for å gå ut, men de kommer ikke til å forlate landet.
Folk spyttet, kastet flasker og kalte deg for pakkis.
Det ble liksom normalt.
En asiatisk butikkeier -
- som kjempet for Storbritannia og var fange i Japan beskriver angrepet.
En gruppe skinheads kastet stein på vinduene mine.
En traff meg her, så tanna knakk.
RASISTISKE BANDITTER ANGRIPER
Politisjef Marshall, hvorfor har ikke politiet lykkes med -
- å beskytte asiater, samt visse engelskmenn, -
- fra det som åpenbart er rasistisk vold?
Det er spekulativt å hevde at alle angrep på asiater handler om rasisme.
Det gjør jeg heller ikke. Jeg sier bare at noen, organisert eller ei, -
- drar ut og jakter på folk fra bestemte grupper.
Vi har ingen bevis på at de er organisert.
VI ER TILBAKE
I 1977 ble det begått sju rasistiske drap i eller rundt Brick Lane.
Dette er om drapet på Altab Ali i East End.
ETTER TÅRENE KOMMER SINNET
Ungdomsgjeng angriper Bengal-området i East End
Vi ble angrepet med en brannbombe og byttet deretter kontor.
Vi måtte gjøre ting som å plombere brevsprekkene til folk.
Man la ut sand i tilfelle noen helte inn bensin.
Webster sa til Times -
- at musikere og skuespillere som støtter RAR får som fortjent.
Jeg var veldig ofte livredd.
Rett etter at datteren vår ble født kom det en kule i posten.
Jeg gjemte den med det samme.
Folk sa: "Gå til politiet." "Skal det liksom være en spøk?"
Som Webster sa, de ville ikke hjelpe oss.
Under hver eneste demonstrasjon var det vi som ble pågrepet.
Det var en gjeng banditter som ville skremme folk.
RARs og ANLs samarbeid var uhyre viktig.
For mange handlet det om liv og død.
Jeg spurte Red Saunders i RAR hva han mente var forskjellen -
- mellom RAR og Anti-Nazi League.
Det var et vanskelig spørsmål.
Det er to svært ulike organisasjoner, men de samarbeider -
- i den kulturelle kampen mot rasisme og fascisme.
Vi gikk sammen mot National Front.
Vi var mer kulturelle og drev med militant underholdning, -
- mens de kjempet politisk i valget.
Vi pleide å dra på Notting Hill Carnival.
Vi ville hylle det fordi det var et så livlig årlig arrangement.
Anti-Nazi League ville at vi skulle gjøre det på en lastebil.
Vi hadde helt andre idéer.
Vi skulle marsjere fra Trafalgar Square til Vicky Park.
N.F. hadde 23 % av stemmene der, så vi tenkte:
"Vi må inn i kjernen av deres territorium."
Jeg tror at Red var usikker på om vi ville lykkes, og det var uvanlig.
Først tenkte jeg: "Det er jo enormt. Det vet jeg ikke om vi klarer."
Men derfra gikk det bare fremover.
Få tillatelse fra myndighetene og bygg en scene.
Så fikser man sceneutstyr og generatorer, og hyrer inn band.
Hvem skulle bandene være?
Vi måtte ha reggae, og Steel Pulse ga ut "Handsworth Revolution".
Jeg og Roger var enige om at vi måtte ha med Tom Robinson.
Så kom vi inn på The Clash, et punkband med fantastisk energi.
Vi kranglet om programmet.
Roger og jeg mente at Tom burde gå på sist.
Ikke fordi han var bedre eller mer spennende, -
- men han var noen som kunne få folk sammen på slutten av konserten.
Beslutningen ble "Du får fortelle dem det."
"Fortell The Clash at de ikke får gå på sist og få dem til å si ja."
Skjer?
Manageren Bernie Rhodes kalte det for Woodstock.
Vi var hippier, mens de var de virkelige krigerne.
De spilte oss flere puss og skrudde av og på lysene.
De ville teste oss og se hvem vi virkelig var.
Vi måtte svelge vår stolthet og varme opp for Robinson.
Han hadde vært med siden starten og fortjente å være hovednummeret, -
- men vi pleide ikke vanligvis å være oppvarmingsband.
Men saken var viktigere enn egoet vårt.
Da de ble med, eksploderte det.
"Når vi tar over, vil motstanderne ryddes unna." - John Tyndall, N.F.
Vi mottok trusler, og før karnevalet -
- demonstrerte The Clash og Steel Pulse utenfor N.Fs hovedkvarter.
De er for kule til å holde plakater. Det er følelsen jeg får.
Vi bygde scenen onsdagen før, og jeg har aldri vært så nervøs før.
Vi hadde et barn på seks måneder. Jeg var et nervevrak.
Anti-Nazi League sov på scenen, så den var beskyttet døgnet rundt.
Det hadde regnet nesten hele uka før. Parken minnet om en sump.
Vi var urolige.
Vi hadde ikke mobiltelefoner og ingen kontakt med Trafalgar Square.
Vi ante ikke hvor mange som ville komme.
Jeg kom dit rundt klokken 07.00 og tenkte: "Det er jo helt dødt her."
Været var heller ingenting å skryte av.
Politiet hånte oss og sa at ingen ville komme og marsjere.
"De kommer bare for musikkens del."
Jeg dro til Soho for å kjøpe et baconsmørbrød og en kopp te.
Da jeg kom tilbake, hadde de første bussene begynt å komme.
En av bussene stoppet, og ut fra røyken kom en gruppe punkere.
Jeg tenkte: "Hallo der!"
Vi tok nattbussen fra Glasgow.
Vi må vise at vi også er imot nazister.
De tvinger sitt synspunkt på andre. Man må stå opp for sine meninger.
N.F. er nok det verste som har skjedd i landet på mange år, rent politisk.
Vi har reist hit fra Hereford for å vise at vi vil stoppe dette.
Vårt budskap til tullingene i N.F. og andre trangsynte der ute er:
"Rør ikke folket vårt!"
Svarte og hvite sammen, i kveld og for alltid!
Tom sa "Jeg har fløytene", og vi kastet dem ut til publikum.
Alle som var på karnevalet, kan fortelle at det ble et utrolig leven.
Toget la i vei med band på plattformer -
- og figurer som forestilte Martin Webster, Tyndall og Adolf Hitler.
VETERANER MOT NAZISTER
I Bethnal Green Road stod N.F. utenfor The Blade Bone Pub.
"Sieg heil! Sieg heil!"
Ned gata kom flere tusen multietniske ungdommer, punkere og andre.
Marsjen hadde pågått i en time, og de liksom...
"Sieg... Vi går og tar oss en øl." De ga bare opp.
Området skal forbli multietnisk.
Alle har rett til å bo og arbeide, og skal ikke behandles som mindreverdig.
Jeg er veldig imot rasistiske fordommer.
Det er en skam for dette landet.
Vi skulle begynne klokken 12.00.
Det høres bibelsk ut, men da kom sola frem.
Jeg gikk på scenen og så en mann med en hund og to barn som syklet.
Resten av parken var tom.
X-Ray Spex spilte først.
Å komme inn i Victoria Park og høre:
"Noen mener at jenter skal synes, men ikke høres. Til det sier jeg:"
Det er det bare å glemme! Én, to, tre, fir!
Sikkerhetspersonalet var sjanseløse.
De kunne forsvare scenen mot N.F., men ikke mot 80000 ville 18-åringer.
Gjerdet falt i bakken, folk kollapset og ble ført bort.
Jeg hørte noen si: "Kan jeg hjelpe dere?"
Det var en 70-årig St John Ambulance- fyr med lue og uniform.
Dagens ukjente helt.
Jeg hadde fortalt myndighetene at vi forventet å se 500 personer.
Vi ville ikke måtte skaffe toaletter.
Da parkvokteren kom, introduserte vi ham for Steel Pulses folk.
Det siste jeg så av ham, var at han satt i en sky av marijuanarøyk, -
- så det løste seg med myndighetene.
Å være der og se alle som kom, time etter time etter time...
Det bare fortsatte. Vi ante ikke hvor mange som ville komme.
PA-systemet var ikke tilpasset en slik konsert.
Lyden var forferdelig, men det viktigste var å være der.
Folk sa at jeg burde si noe mellom bandene. Jeg var nervøs.
Jeg hadde spilt Herr Oligark, som bestemte over arbeiderne.
Jeg tok på meg Herr Oligarks cape og løp ut på scenen.
Jeg skrek: "Dette er ikke Woodstock."
"Det er karnevalet mot de jævla nazistene!"
Det enorme brølet fra publikum holdt meg gående resten av dagen.
Vi gikk på foran 80000 mennesker, og publikum visste hvem vi var.
Vi ble ikke buet av scenen. De sang med oss.
Vi fikk applaus for å ha på Ku Klux Klan-hetter foran et hvitt publikum.
Det gjorde oss både ydmyke og lattermilde.
Å vite at vi utgjorde en forskjell, og se så mange være imot rasisme...
Det var en milepæl i vår karriere.
Til tross for alle grusomhetene var dette et stort publikum som sa:
"Det er ikke noe i veien med dere. Vi støtter dere."
Det beste av alt var jammingen på slutten. Alle kom på scenen.
Jimmy Pursey ble også med.
Jimmy Pursey kunne få inn en gruppe som vi ønsket å nå ut til.
Det var risikabelt.
Man kunne få inn fascister eller noen som utgjorde en trussel.
Vi ville at Jimmy skulle gå på med oss, stille seg ved vår side -
- og si til Sham 69-tilhengerne: "Jeg er ikke rasist."
Vi ante ikke hvor mange som var der.
Jeg har et tydelig minne av at vi gikk opp på den høye scenen -
- og så 100000 mennesker. Det var helt...
"White Riot"!
Gi applaus for The Clash!
Dette samfunnet får oss til å føle oss maktesløse og passive.
RAR viste at vanlige mennesker kan forandre verden.
National Front tapte valget i 1979.
Men kampen er langt fra over.
Tekst: Sunniva S. Olsen www.btistudios.com