Lopettakaa!
Skinit! Skinit!
Me kannatamme National Frontia. - Miksi?
He eivät ole englantilaisia! - He eivät kuulu tänne!
Tämä on kulttuurinen kampanja.
Kulttuuriorganisaationa vastustamme kaikenlaista rasismia Briteissä.
Vastustamme National Frontin lisäksi brittiyhteiskunnan yleistä rasismia.
Haluatteko, että tämän maan valtaavat khakinväriset monirotuiset äpärät?
TÄMÄ ON MEIDÄN MAAMME OTETAAN SE TAKAISIN
Red Saunders Rock Against Racismin perustaja
Olin ollut mukana aina. Olin kulttuurisesti aktiivinen vasemmalla.
Pyöritin studiota Sohossa, West Endissä.
Meillä oli poliittinen teatteriryhmä nimeltä Kartoon Klowns.
Tietojemme mukaan maapallolla on outo ilmiö.
Vallassa oleva luokka, joka on korruptoitunut.
Iltaisin harjoittelimme studiolla, ja päivisin työskentelin valokuvaajana.
"NME" pyysi minua kuvaamaan punk-iltaa.
Olin sitten siellä, ja yhtäkkiä The Clash nousi lavalle.
15 minuuttia uskomatonta energiaa, voimaa ja äänenvoimakkuutta -
ja sanoituksia työttömyydestä ja yhteiskunnasta vieraantumisesta.
Sitten he lopettivat.
Taloustilanne oli erittäin huono.
IMF painosti palkkojen ja sosiaalitukien leikkauksiin.
Koko ilmapiiri oli todella synkkä ja kova.
Oikeistolehdet veisasivat vanhaa virttä hukkumisesta tulijoiden alle.
Mihin palauttaisitte ne, jotka ovat syntyneet täällä?
Sinne, minne he haluaisivat mennä.
Useimmiten heillä on heidän alkuperämaansa kansalaisuus.
Henkilö otettaisiin kiinni ja karkotettaisiin -
samaan tapaan kuin 1700-luvun lopulla.
Mihin te vetäisitte rajan? - Sen eteen.
"VALKOISET ENSIN" NF
National Front kasvoi uskomattomasti.
Webster osasi järjestää marsseja oikeissa paikoissa ja puhua oikein.
Kuten he sanoivat, he "riehuivat itsensä otsikoihin".
Suojellaan maatamme maahantunkeutumiselta -
jossa tunkeutujat ovat musta-, ruskea- ja keltanaamaisia.
Juttelin Redin kanssa pubissa. Meillä oli huoli National Frontin noususta -
etenkin minun alueellani Walthamstow'ssa.
Heillä oli tyypilliset syntipukkinsa. Aasialaiset, mustat ja niin edelleen.
Halusimme järjestää keikan, jonka nimi olisi Rock Against Racism.
Bowiella oli paljon roskajuttuja siihen aikaan.
"Britit ovat valmiita fasistijohtajaan"
Sitten Clapton alkoi puhua rasistista sontaa Birminghamissa.
"Parlamentin jäsen" Clapton vaatii tukea Enochille
Eric Clapton on suuri blueskitaristi, blueskitaran sankari.
Bluesin juuret ovat orjuudessa, ja siellä hän tuki Enoch Powellia -
joka oli ajan suurimpia valkoisen ylivallan kannattajia Briteissä.
Aluksi emme uskoneet sitä.
"Lakut ulos. Mutakuonot ulos."
Sen jälkeen meitä varoiteltiin -
että maasta tulisi "siirtokunta kymmenessä vuodessa".
Olin todella vihainen. Sanoin, että meidän pitää tehdä jotain.
Minulla on vastaus!
"Kun luimme Claptonin tuesta Enoch Powellille, olimme oksentaa."
"Oikeasti, Eric. Sinä olet rockmusiikin suurin kolonialisti."
"Perustamme liikkeen musiikkimaailman rasistista myrkkyä vastaan."
"Vaadimme tukea Rock Against Racism -kampanjalle."
"PS. Kuka ampui seriffin, Eric? Et ainakaan sinä."
Lähetin sen kaikkiin musiikkilehtiin. Parin viikon päästä se julkaistiin.
Clapton, mustan musiikin kolonialisti
Ottakaa yhteyttä Rock Against Racismiin
IRATE KATE TOIMISTOPÄÄLLIKKÖ
Näin Redin kirjeen "NME" -lehdessä. Kirjoitin hänelle, ja hän vastasi.
Hän kutsui minut tapaamiseen.
Totta kai saat tulla. Tarvitsemme väkeä, jolla on energiaa.
Vastaa pikaisesti. RAR, Itä-Lontoo
Menin East Endiin sateisena iltana.
Oli taiteilijoita, kirjailijoita ja poliittisia aktivisteja.
Ajattelin heti, että haluan liittyä siihen jengiin.
Kävin kirjapainossa säännöllisesti.
Syd ja Ruth sieltä hakeutuivat mukaan luonnollisesti.
Sen jutun energia, innostus ja potentiaali veti mukaan ihmisiä.
SYD TUNE VALOKUVAAJA
Syd oli ollut dokumentaarinen kuvaaja Australiassa -
joten oli luonnollista, että hänellä oli kamera mukana täällä Lontoossa.
Ruth tiesi, mitä teki. Hänellä oli graafista ymmärrystä ja kykyä -
joka sopi täydellisesti punkin mullistukseen.
Tämä kuva on "i-D Magazinesta".
Käytin kuvan valkaisuun luultavasti korjauslakkaa.
Tämä on ensimmäinen fanzine, jonka teimme.
Idea "Temporary Hoarding" -nimeen tuli katuaitauksista.
Sattumalta myös kirjainyhdistelmä RAR oli sanassa "temporary".
Lehdessä oli leikkaa ja liimaa -tyylinen asenne.
Löysin tämän sitaatin Rod Stewartilta. Pidin hänestä.
"Tuen Powellia. Liikakansoitetusta maasta maahanmuuttajat kotiin."
Hän oli juuri muuttanut Los Angelesiin. Täyttä paskaa.
Hävitin hänen levynsä. En ole kuunnellut häntä sen jälkeen.
Meitä kiinnosti se, että ihmiset voisivat ilmaista itseään -
ja ilmaisu itsessään olisi poliittista toimintaa.
Tohtori David Widgery, joka oli suuria tukijoitamme, kirjoitti tämän.
Tämä on kuin pienoismanifesti.
"Haluamme kapinallismusiikkia, joka murtaa pelkoja toisiamme kohtaan."
"Kriisi- ja nyt-musiikkia. Musiikkia, joka tietää oikean vihollisen."
"Rakasta musiikkia. Vihaa rasismia."
Se oli pelottava hetki. Punk olisi voinut mennä toiseenkin suuntaan.
Joillain bändeillä oli faneja National Frontin riveissä.
NF myi lehtiään koulujen luona ja värväsi porukkaa kaduilta.
Suurin osa tappeluista koulussa johtuu rasismista.
Kyse ei ole vain kateudesta, vihasta tai muusta vaan rasismista.
National Front haluaa syntipukin maan tapahtumille.
Koko RARin ideana oli saada ihmiset epäilemään.
"Kannatatko todella NF:ää? Haluatko, ettei ole tulevaisuutta?"
"Tämä ei ole sotilasmusiikkia. Juuret ovat skassa. Se on mustaa musiikkia."
Menin eräälle klubille Peckhamissa. Olin ainoa valkoinen.
Kaikki ihmettelivät, mikä helvetin jannu oikein olin.
Tapasin Red Saundersin, ja hänen puheissaan oli järkeä.
"Meidän pitää tehdä yhdessä jotain, mistä voimme olla ylpeitä."
"Meidän pitää hävittää ruma demoni, joka on tulossa yhteiskuntaamme -
ja se onnistuu vain, jos ihmiset saadaan yhteen."
Eikö valkoinen yleisö haittaa teitä? - Ei. Reggae on kaikille.
Ei vain mustille. Se on valkoisille, keltaisille, vihreille, kaikille.
Käynnissä oli kulttuurinen mullistus.
Se oli onni meille RARissa, sillä pidimme sellaisesta.
Astuimme junaan, kun ovet avautuivat asemalla.
Punkkarit ja reggaeyhtyeet nousivat kyytiin.
Tämä oli ensimmäinen RAR-keikka Matumbin eli Dennis Bovellin kanssa.
Sinä iltana oli melkoinen esiintyjäjoukko.
Siellä oli loistava punkbändi nimeltä 999.
Heissä oli The Clashin energiaa ja Sex Pistolsin sokeeraavuutta.
Viranomaiset sekosivat, kun ihmisiä roikkui parruista ja parvekkeilta.
999:n yleisö oli valkoisen työväenluokan punkkareita.
Sekoitimme mustia ja valkoisia bändejä, jotta pelko murtuisi.
NF käyttää hyväkseen juuri pelkoa.
Siksi oli tärkeää, että RARilla oli oma poliittinen ääni ja fanzine.
"Temporary Hoarding" pystyi olemaan enemmän kuin vain antirasismia.
MITEN ROTUVIHA SYNTYI?
Mustapaitojen joukoissamme marssii Englannin mahtava menneisyys!
SOTA TUHOAA EUROOPAN
50- ja 60-luvuilla brittiläiset työnantajat hyödynsivät -
mustaa työvoimaa Karibialta ja Aasiasta.
Tässä maassa 15 tai 20 vuodessa -
mustat pääsevät niskan päälle valkoisiin nähden.
Imperiumin äiti Britannia on joutunut ottamaan vastaan lapsensa -
mutta heidän ei ole annettu asettua asumaan arvokkaasti.
Koska mustat eivät ole hyväksyneet nöyryytystä -
Isossa-Britanniassa on mustia, joilla on kapinallinen mieliala.
Kyseenalaistimme imperiumin ideat. Ihmisten alistamisen maailmalla -
Intian jaon ja brittien asenteet hallitsevana mahtina -
ja parempana rotuna.
KAIKKI VAATIVAT RAUHAA
Isäni työskenteli Brittiläisen imperiumin virkamiehenä.
Vartuin Länsi-Afrikassa Nigeriassa.
Muistan sen valkoisten valta-aseman eurooppalaisilla klubeilla.
Koko järjestelmä oli täynnä epävirallista rotuerottelua.
Isäni raportoi Prahan kevään tapahtumista vuonna 1968 -
kun monet kirjailijat ja taiteilijat yrittivät vastustaa Neuvostoliittoa.
Äitini oli Yhdysvalloista ja oli ollut kansalaisoikeusliikkeessä.
Muutimme Australiaan vuonna 1960.
Osan ajasta olin saarella nimeltä Palm Island.
Siellä tilanne oli täyttä rotuerottelua.
Emme käyneet koulua aboriginaalien kanssa. Heillä oli oma koulunsa.
Äidinäitini oli suffragetti -
joten ennen minua perheessäni on ainakin kaksi sukupolvea aktivismia.
MURSKAA RASISMI!
Lähetämme mustat takaisin!
National Front -kokous toukokuu 1977
National Front uskoo, että valkoinen eurooppalainen on parempi ihminen -
ja että valkoista rotua pitää suojella.
Britannia lähtee yhteismarkkinoilta -
ja luo uusia yhteyksiä Rhodesian ja Etelä-Afrikan kanssa.
RAR yritti nähdä rasismin valkoisena ongelmana.
Elimme tietoisesti tai tiedostamatta kolonialismin perinnön kanssa.
Osaan jutella näiden natiivien kanssa.
Vauhtia siihen, ääliö!
Tekisin valituksen mustanaamasta. Mitäkö teki? Muutti naapuriini!
Miten niin "siinäkö kaikki"?
ÄÄNESTÄ NF:ÄÄ
PUOLUSTA SANANVAPAUTTA
Äärimmäisestä rasismista on tullut hyväksyttävä näkökulma politiikassa.
Voitteko kuvitella median näyttävän mustien kumouksellisten retoriikkaa?
Haluan saavuttaa värillisten maahanmuuton lopettamisen heti -
ja värillisten maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä palauttamisen -
heidän etnisen alkuperän maahansa.
Entä jos he eivät lähde? - Kyllä he lähtevät.
"Mitä jos he eivät lähde?" Hän sanoi: "Älä huoli. He lähtevät."
Pian tulevatkin jo karjavaunut, ja tiedämme, mitä se tarkoittaa.
Rock Against Racism oli valkoisten heräämistä viimein siihen -
että täällä on rasismia.
Oikeasti. Mustille rasismi oli jokapäiväistä.
MITÄ MAASSAMME TAPAHTUU?
ANNA LONTOON ELÄÄ! ÄÄNESTÄ NF:ÄÄ
Frontin parhaat piirit olivat Bethnal Green & Bow, jossa se sai 19,2 % -
ja Hackney South, jossa se sai 19 %.
National Front on natsipuolue! - Murskatkaa National Front!
Keskittyminen oli kunnollisessa, järjestäytyneessä politiikassa.
Kate Webb oli nuorin, joka tuli kokoaikaiseksi RARin toimistolle.
Olimme hukkua postiin. Red ja muut valokuvaajat antoivat minulle pöydän.
Keräsin paljon ihmisiä, ja istuimme lattialla kirjeiden keskellä.
Luimme kirjeitä ääneen. Vastasimme niihin mahdollisimman nopeasti.
Olen 15-vuotias, valkoinen ja pidän reggaesta.
Ennakkoluuloiset ihmiset suututtavat.
Saisinko lisätietoa RARista?
Ostin lehtenne keikalla, ja sen sisältö teki minuun vaikutuksen.
Siitä olisi paljon iloa täällä.
Lähin paikka, jossa mustat hyväksytään, on Cardiff.
Oli antirasistista intoa ja sitoutumista -
ja kauhua National Front -hallinnon mahdollisuudesta.
Olen yhdessä mustan pojan kanssa enkä välitä ihmisten puheista.
Eräs nuori Aberystwythistä kirjoitti: "Opettajani on fasisti."
Lähettäkää 30 lehteä!
Esimerkiksi joku 14-vuotias Ted asui Bognor Regisissä. Vastasimme hänelle:
"Hyvä Ted, Bognor Regisissä ei ole RAR-ryhmää -
mutta sinä olet nyt RAR Bognor Regisissä."
Teimme kaksi numeroa ansiostanne.
Tämä on bändi- ja seuraava faninumero. Toivottavasti.
Tämä oli iso menestys "Temporary Hoardingille".
RAR: Mitä pidät National Frontista? JR: Vihaan heitä.
Työskentelimme lehden ja seuraavan keikan parissa.
1500 ihmistä tuli paikalle.
Rock Against Racism -banderollit tehtiin silitysraudan avulla.
Se oli oma-aloitteista sissitoimintaa.
"Jos joku kiusaa koko ajan, on puolustauduttava." Steel Pulse.
Meillä oli keikkaoppaita RAR-ryhmille -
Lowestoftissa, Leedsissä tai missä niitä ryhmiä olikaan.
"Varmista, että lava on hallussasi. Muita ei kannata päästää mikkiin."
Moni vastustaja kyselee, mihin rahat menevät.
Keskustele kanssamme ideoistasi. Virheet voivat käydä kalliiksi!
Se on kallista.
Selvitä kustannukset ja vuokraehdot.
OPPILAAT NATSEJA VASTAAN
Vastustamme National Frontia ja haluamme estää aatteen jo koulussa.
"Tulkaa keskustelemaan taistelusta National Frontia vastaan kouluissa."
"Nähdään siellä. Olemme mustia ja valkoisia."
"Oppilaat natseja vastaan." Hyvä homma.
Olin RAR-keikalla.
Ihmiset huusivat nyrkit ilmassa: "Mustat ja valkoiset yhdessä."
Sain luettavaa ystävältäni ja tajusin, mitä National Front aikoo.
RAR on vähän yli vuoden vanha. Olemme pysyneet hengissä.
Olemme levittäneet sanomaamme yli 200 keikalla.
LOPETTAKAA RASISMI VASTARINTAAN NYT!
Hän oli ensimmäisiä artisteja, jotka puhuivat asioista, joista ei puhuttu.
RAR: Saitko paljon närkästystä valkoisilta?
Poly: Kyllä. Turhautti, kun valkoiset ystävänikin käyttivät sanaa neekeri.
Hän oli muotoillut jotain itselleen.
Yleinen tapa, jolla mustien naisten pitäisi näyttäytyä -
on paljon paljasta pintaa ja jotain eksoottista.
Yksi tämän hetken ongelmista on identiteetti.
Kaikki yrittävät samastua jonkin muun jutun kuin itsensä kanssa.
National Front on vahvimmillaan, kun he houkuttelevat nuoria.
Koulussa, jota kävin, lapsista odotettiin tehtaan työntekijöitä.
Se oli masentava koulu, eikä siellä oppinut mitään.
Sieltä jatketaan vain läheiseen tehtaaseen töihin.
Ovatko monet ystävistänne työttöminä? Ovatko he samaa mieltä?
Jos olisi työtä, he eivät olisi. Laulaisimme rakkaudesta ja suukoista.
Layoutissa on paljon historiallisia viittauksia.
Heistä haluttiin lainsuojattomia. Vähän kuin Jamesin jengin kuvissa.
Osittain se oli siis sitä arkkuineen -
mutta tämä on myös viittaus vuoden 1871 Pariisin kommuuniin.
Kommunardit pantiin arkkuriviin, kun heidät oli tapettu.
"Temporary Hoardingia" myytiin keikoilla ja mielenosoituksissa.
Kun meillä oli tarpeeksi rahaa uuteen numeroon, teimme sellaisen.
Minä ja rakkaani.
Notting Hill Carnival Jamaikan poikkeustilan vuonna.
Se oli varmaankin vuonna 1977.
VUOSI SORRON ALLA
LOPETTAKAA LEIKKAUKSET
Lehtemme nosti esiin ongelmia.
Tässä on hyvä esimerkki epäilyttävän ihmisen henkilöntarkastuslaista.
Poliisi otti jatkuvasti mustia nuoria kyytiin. Tässä on hyvä sitaatti.
"Tuntemattomana päivänä aioit ryöstää tuntemattomien kanssa tuntemattoman."
Tarvittiin vain poliisin sana omaa sanaa vastaan, ja sai tuomion.
Sitä käytettiin, kuten ystäväni Linton Kwesi Johnson sanoi -
häikäilemättömästi meitä vastaan.
Sinut on pidätetty.
Asiaton oleskelu aikeena varastaa
Vanhemmat varoittelivat, että kotiin pitää tulla ennen kymmentä.
Jos lähdimme klubille eikä joku tullut paikalle -
ensimmäisenä menimme katsomaan poliisiasemalta.
Poliisi saattoi katkaista matkan kodin ja minkä vain paikan välillä.
Sitten haasteena oli saada henkilö pois asemalta.
Yön viettäminen poliisiasemalla oli myös vaarallista.
Jos on kotona eikä aiheuta ongelmia, ei tarvitse pelätä poliisia
Olin silloin röntgenhoitaja.
Minut istutettiin takapenkille ja vietiin tavaratalolle.
Mietin yhä, mitä olisi tapahtunut, jos ne kaksi valkoista naista -
olisivat sanoneet: "Kyllä. Hän se oli." Miten elämäni olisi kehittynyt?
PYYHIMME TUON HYMYN
TAISTELE VASTAAN
Poliisi tuli klubillemme, jossa oli sound clash -tapahtuma.
He tulivat vessasta, jossa he olivat pidättäneet henkilön.
Yleisö päätti vapauttaa pidätetyn.
Poliisi syytti minua. Olin muka seissyt lavalla ja sanonut mikkiin:
"Napatkaa poliisit."
Puolen vuoden oikeuskäsittelyn jälkeen sain kolmen vuoden tuomion.
Puolen vuoden istumisen jälkeen valitukseni meni läpi.
Minulle sanottiin: "Olet onnekas, kun ei tarvinnut istua kolmea vuotta."
Jostain, mitä et tehnyt. - Niinpä.
TUO SEN TEKI! LAISKOJA RIKOLLISIA
KRIISI
SYYTTÄKÄÄ POMOJA, EI MUSTIA
NEEKERIT ULOS R. RELF VAPAAKSI
SIIVOTKAA RYÖSTÄJÄT KADUILTA
Webster, se ovela paskiainen, järjesti marssin -
joka kulki maahanmuuttajien ja vähemmistöjen alueen läpi.
Lontoon mustan alueen halki.
Tulimme sinne aikaisin sinä aamuna.
Ajattelimme: "Tämä on yhteisö, joka puolustaa itseään."
Haluan ilmaista inhomme, koska on annettu lupa marssille -
jossa fasistit ja National Front kulkevat Lewishamin kaduilla.
Siellä oli sekoilua. Kukaan ei tiennyt, kuka oli missäkin.
Koko ajan joku huusi: "Nyt he tulevat! Eivät tulekaan. Nyt! Ei."
Se oli hyvin pelottavaa.
Tänään huudetaan vain "National Front". Ei muuta.
Totelkaa poliisia. Ei suunsoittoa vastustajille. Ei tappeluita.
Ei muita huutoja kuin "National Front". Onko selvä?
National Front! National Front!
Yhdistyneitä työläisiä ei kukisteta koskaan!
Vain tuntia myöhemmin alkoi tapahtua.
Kun Front saapui lippuineen ja vartijoineen -
alkoi yhtäkkiä valtava hyökkäys.
Näin, kuinka joukko nuoria ryntäsi marssijoiden sekaan.
Kyproslaiset nuoret kävivät päälle. "Fasistit pois kaduiltamme!"
Älkää päästäkö heitä läpi. Annoimme natseille heidän suurimman tappionsa.
Yhdistyneitä työläisiä ei kukisteta koskaan!
Mielenosoittajat eivät tienneet, että National Front oli ohjattu muualle -
ennen Lewishamin kellotornin aluetta.
Heidät ohjattiin Cressingham Roadille ja pysäköintialueelle.
Siellä heidän annettiin pitää kokous.
Ennen kuin aloitamme, meidän pitää osoittaa kiitollisuutemme poliisille.
Martin Websterin ääni Salainen nauhoitus
Kuten tavallista, haluan että osoitatte kiitollisuuttanne -
epäonnisille poliiseille, jotka kärsivät, kolmella hurraa-huudolla.
Hip hip! - Hurraa!
He tulevat takaa!
Päästä irti hänestä!
Jotkut sanoivat: "En usko, että poliisi tulee". Kyllä he tulivat.
En uskonut, että he tökkisivät minua silmiin ja potkisivat nivusiin.
Niin he tekivät.
Se oli ensimmäinen kerta toisen maailmansodan jälkeen -
kun brittipoliisi otti mellakkakilvet esiin.
Webster sanoi aina: "Ette usko, miten moni poliisi tukee National Frontia."
Sen huomasi Lewishamissa.
National Front ei ole sellainen ongelma, josta voi olla välittämättä.
Se on ongelma, joka leviää kuin syöpä.
Syntyi valtava solidaarisuuden aalto -
mustista taistelijoista, kuten Darcus Howe, juutalaisiin liikemiehiin.
"Emme pidä politiikastanne, mutta autamme taistelemaan NF:ää vastaan."
Lontoon suurimmat levottomuudet sodan jälkeen.
Ei teidän taistelunne, vai? Sanokaa se mustille, SWP: lle ja RARille.
Yllätyin mediahuomiosta. Olimme aivan tavallisia ihmisiä.
Olimme tavallisia antirasisteja.
Kaikki nuoret lukivat lehtiä kuten "NME" ja "Melody Maker".
Kun NF:n fasistisuus kävi selväksi ja he alkoivat tukea kunnolla -
RARin tuki nousi 5000 prosenttia.
Alien Kulture oli mukana RAR-komiteassamme Lontoossa.
Sanomamme ihmisille oli se, että emme ole niin erilaisia.
Aasialaisille se on ongelma, kun elää toisessa kulttuurissa ja on toisesta.
Meillä oli kulttuuri ulkona, joka oli punkia ja politiikkaa -
ja kotona, kun katsoimme Bollywoodia ja ainoaa aasialaista tv-ohjelmaa.
Pitää mennä mukaan järjestöihin valkoisten ja mustien kanssa.
Voimme pärjätä vain yhdessä.
Meidän piti saada välitettyä viestimme.
Aasialaisia vanhempia huolestuttaa valkoisten haitallinen vaikutus.
Moni aasialainen nuori käy diskossa ja soittaa bändissä.
He eivät hylkää itämaista kulttuuria, mutta vanhemmat luulevat niin.
Kuuntelin nuorena Beach Boysia, Bruce Springsteenia ja Bob Dylania.
Kuunneltiin The Jamia, The Clashia, Tom Robinson Bandia ja Sex Pistolsia.
Tuntui, että ne kuuluivat itselle. Tom Robinson vetosi voimakkaasti.
Kappaleet kuten "Winter of '79" vangitsivat ajan hengen.
"Winter of '79" Julkaistu vuonna 1977
Menin Tom Robinson Bandin keikalle. Minusta tuli heti tosi kova fani.
Kirjoitin Tomille fanikirjeen, ja hän vastasi.
Hän esitteli minut monille. Sain tutustua heihin.
Tässä ovat Tom, minä ja Karen, joka oli sihteerimme.
Kaksi juutalaistyttöä Camdenista, Scruf ja Scruff.
Muodostimme porukan, jolla oli kiusallinen nimi Robinson's Rats -
ja seurasimme bändiä ympäri maata.
Keikoilla kyse oli antirasismista. Täällä se meni pidemmälle.
Oli kyse sodasta Pohjois-Irlannissa.
Brittisotilaat ovat nyt vihattuja katolisen vähemmistön keskuudessa.
Heitä syytetään sortotoimien sallimisesta.
Meitä pidettiin pelon otteessa. Pelkäsimme asemiehiä yhteisössämme.
Tässä oli kyse raiskauksesta. Sotilas raiskasi nuoren naisen.
Nainen kertoi tarinansa "Temporary Hoardingissa".
Lehdellä halusimme lisätä touhuun laajemman liikkeen politiikkaa.
Lehdellä oli myös valistajan rooli.
Vanha kamunne Enoch Powell on nyt parlamentin jäsen Pohjois-Irlannissa.
Pystyimme testaamaan ideoita ja käsittelemään aiheita laajemmin.
NF ei halua Britanniaa homoille, narkkareille ja elostelijoille.
Siihen aikaan moni ei nähnyt yhteyttä -
homoseksuaalien sorron sekä rasismin ja fasismin välillä.
Ensimmäinen juttuni "Temporary Hoardingiin" oli Ei enää normaaleja.
Osoitin, miten heteroseksuaalisia ihmisiä, käyttäytymistä ja suhteita -
pidettiin normina ja homoseksuaalit olivat näkymättömiä mediassa.
HYÖKKÄYS LESBOJA VASTAAN
Tärkeä osa "Temporary Hoardingia" oli bändien haastatteleminen.
Adam and the Antsin haastattelu.
"Tekisikö mieli repiä hänet palasiksi?" Lucy Toothpasten tekemä.
Minä tein muotoilun.
Hän halusi tuoda ilmi, että hän oli antifasistinen -
mutta hän halusi käyttää kuvia, jotka olivat peräisin natsi-Saksasta.
Koko natsijuttuun liitetään usein jonkinlainen alhainen glamour -
joka saattaa vedota turhautuneisiin ihmisiin.
Haastatteluissa yritimme haastaa ja jatkaa keskustelua.
Voitiin kuulla argumenttien molemmat puolet ja se, mitä sanottavaa oli.
En ole mikään helvetin natsi. Vanhempani olivat romaneja.
Moni luulee yhä, että vain juutalaisia tapettiin -
mutta myös esimerkiksi slaavit, mustat ja romanit olivat listalla.
Minulla on ehkä eniten aihetta vihata natseja.
Meidän maailmassamme ei ollut sosiaalista mediaa.
Jos halusi soittaa, piti olla kolikoita.
Meidän maailmamme oli maanalaista toimintaa ja katujulisteita.
Lontoo oli niiden peitossa.
The Clash oli mahtava bändi.
Painoimme "White Riot" -biisin sanat. "I want a riot of my own."
Tätä voitiin käyttää julisteena.
Sellainen oli "Temporary Hoardingin" henki.
Valta on sellaisten ihmisten käsissä, joilla on varaa ostaa sitä -
kun me kävelemme kaduilla -
ja pelkäämme edes yrittää.
Kaikki tekevät, mitä käsketään.
Valkoinen mellakka Haluan oman mellakkani
Oikea siipi kaappasi "White Riotin", koska se oli valkoinen mellakka.
He eivät kuunnelleet sanoja.
"White Riot" käsittelee sitä, että valkoistenkin pitäisi mellakoida -
koska mekään emme ole tyytyväisiä.
Voisi hankkia kaikki Rolls-Roycet, rahat, kartanot, ja palvelijat -
mutta sen tien päässä ei ole mitään. Ei ihmiselämää eikä mitään.
Siksi en halua sille tielle. Siksi on kaikki tai ei ketään.
National Front on natsipuolue! - Murskatkaa National Front!
Murskatkaa National Front! - National Front on natsipuolue!
LOPETTAKAA ROTUSEKOITUSPROPAGANDA
Jonkun, joka oli vain hämmentynyt rasisti eikä täysnatsi -
saattoi joskus pystyä käännyttämään.
En tavannut täysnatseja. En olisi istunut samaan pöytään.
NF juhlii 10-vuotista taivaltaan perustamalla nuoriso-osaston.
NF PAINAA PUNKLEHDEN
Kun lähetämme mustia takaisin, emme satuta heitä. He saavat avustusta.
Uskomme, että moni haluaa lähteä vapaaehtoisesti ilman väkivaltaa.
Eri osissa maata oli hyökkäyksiä RAR-ryhmiä vastaan.
Manchesterissa ihmiset kiipesivät ikkunasta ja hyökkäsivät keikoille.
Väkeä neuvottiin kätkemään rintanapit keikkojen jälkeen -
koska natsit olivat keikkapaikkojen lähellä ja hyökkäisivät kimppuun.
Monet fanit olivat British Movementissa ja National Frontissa.
He olivat valkoisten esikaupunkialueiden väkeä -
ja hyvin vihamielisiä mustia nuoria kohtaan.
Kaikki vanhat skinikaverini ovat menneet British Movementiin.
He sanoivat minulle vain: "Emme pidä kommareista ja mustista."
Katsokaa nyt Bristoliakin. 200 neekeriä.
Sinne pitäisi lähettää 200 skiniä. Heittäisimme heidät pois.
NF ja British Movement tulevat keikoille aiheuttamaan ikävyyksiä.
Pari skiniä hakkasi sen kaverin päätä telineitä vasten.
Koko ajan tuli enemmän verta.
Sellainen antaa pahan kuvan. Skinejä.
Monien mielestä kaikki skinit olivat natseja, ja moni kyllä olikin.
Asiasta ei huvittanut jäädä keskustelemaan.
Lontoossa tiesimme, mikä odotti. Wednesbury oli ihan outo minulle.
Kun tulimme kulman takaa keikkapaikalle, siellä oli 30 skiniä.
Katsoimme toisiamme ja ajattelimme: "Ei taas."
Tehtävämme oli kuoria Ison-Britannian lippu ja paljastaa alta hakaristi.
Sham 69:llä oli hämmentävä suhde faneihinsa.
Moni Jimmyn faneista oli työväenluokkaa -
ja mukana National Frontissa tai sen laitamilla.
Hän kunnioitti heitä, sillä heidät jätettiin päätösten ulkopuolelle -
ja hän ei halunnut sanoa, miten pitää ajatella.
Kaikki ovat samalla liukuhihnalla ja saavat kuulla samaa.
"Tee näin. Sinä tulet sieltä, joten sinun pitää tehdä näin."
"Jos tulee East Endin tornitalosta, pitää työskennellä satamassa."
"Et saa lähteä Lontoosta ja olla joku muu."
"Se on väärin. Et ole syntynyt sellaista varten."
Tapasin Jimmyn ja hänen vanhempansa. Halusin kysyä, tukisivatko he RARia.
Miksei tekisi jotain hyvin selvää ja soittaisi mustan bändin kanssa?
Järjestimme keikan, jossa soittivat Sham 69 ja Misty in Roots.
Misty in Roots ja Sham olivat backstagella.
Tein juontohommia, työskentelin backstagella ja tein vähän kaikkea.
Misty alkoi pelata dominoa -
ja se jännittyneisyys huoneessa, kun he alkoivat paiskoa dominopaloja...
Aivan kuin he olisivat sanoneet: "Olemme täällä emmekä lähde."
British Movementin väkeä tuli sisään.
"Mitä olemme tehneet?" Aloin epäröidä koko ajatusta.
Olin aivan hermona sinä iltana. Ihmiset alkoivat hätääntyä.
"Jos he tulevat lavalle, pitää suojella PA-laitteita."
"Jos he pääsevät PA-laitteille, ne pitää sammuttaa."
Lopettakaa!
Näettekö tämän?
En tiedä, mitä tehdä. Mitä voin tehdä?
Skinit! Skinit!
Puhun rauhan puolesta ja teen parhaani. Muuta en voi tehdä.
Ympäri maata oli varmasti tuhansia vähemmistöjen ihmisiä -
jotka saivat paskaa ja kusta postiluukusta säännöllisesti.
Ihmisten piti kulkea kouluun kymmenen hengen ryhmissä.
Kuunnelkaa vaikka Itä-Lontoon bengalilaisyhteisöjä.
He pelkäävät kadulla liikkumista. Se ei estä heitä jäämästä tähän maahan.
Ihmiset sylkivät päälle, heittivät pulloilla ja nimittelivät pakiksi.
Se oli aika normaalia.
Tämä aasialainen kauppias -
oli kolme vuotta vankileirillä, kun hän soti Britannian puolesta.
Skinit heittivät kiviä ja rikkoivat kaikki ikkunani.
Yksi osui tähän ja rikkoi hampaani.
RASISTIRIKOLLISTEN HYÖKKÄYS
Poliisijohtaja Marshall, miksi poliisi ei ole onnistunut -
suojelemaan joitain aasialaisia ja joitain englantilaisia -
rasistiselta väkivallalta?
On spekulaatiota väittää kaikkia hyökkäyksiä rasismiksi.
En sanokaan niin, mutta vaikuttaa siltä, että meillä on uusi ilmiö -
jossa ihmiset jahtaavat tietyn ryhmän ihmisiä.
Ei ole todisteita järjestäytyneisyydestä.
OLEMME TULLEET TAKAISIN
Vuonna 1977 Brick Lanen alueella tehtiin seitsemän rasistista murhaa.
Tämä on Altab Alin murhasta East Endissä.
KYYNELTEN JÄLKEEN TULEE RAIVO
Nuorisojengi hyökkäsi bengalilaisalueelle East Endissä
Kimppuumme käytiin palopommein. Toimistomme piti muuttaa.
Me jouduimme käymään sen kaiken läpi. Piti tukkia postiluukku.
Piti olla hiekkaa bensan varalta.
Webster sanoi "The Timesille" -
että RARia tukevat näyttelijät ja muusikot saavat sitä mitä tilaavat.
Olin usein hyvin peloissani.
Juuri tyttäremme syntymän jälkeen saimme postissa luodin.
Piilotin sen heti.
Moni sanoi: "Ilmoita poliisille." Sanoin: "Et voi olla tosissasi."
Tiesimme, ettei poliisi auttaisi meitä.
Jokaisessa mielenosoituksessa me jouduimme poliisin kynsiin, ei NF.
He olivat huligaaneja, jotka halusivat pelotella.
RAR ja ANL ryhtyivät yhteistyöhön. Kampanja oli elintärkeä.
Se oli hyvin monelle elämän ja kuoleman asia.
Kysyin Red Saundersilta, mitä eroa hän näkee -
RARin ja Anti-Nazi Leaguen välillä.
Vaikea kysymys.
RAR ja ANL ovat erillisiä järjestöjä, mutta ne tekevät yhteistyötä -
kulttuurisessa taistelussa rasismia ja fasismia vastaan.
Vastustamme yhdessä National Frontia.
Meillä oli enemmän kulttuurista ja taistelevaa viihdettä -
ja heillä poliittista taistelua.
Olimme ottaneet usein osaa Notting Hill Carnivaliin.
Halusimme kunnioittaa sitä. Se oli joka vuosi upea, eloisa tapahtuma.
Anti-Nazi League halusi avustaa meitä ja halusi, että käytämme rekkaa.
Meillä oli aivan toisenlaiset suunnitelmat.
Halusimme marssia Trafalgar Squarelta Vicky Parkiin.
NF sai 23 prosenttia äänistä siellä, joten ajattelimme:
"Sinne meidän pitää mennä. Heidän alueensa ytimeen."
Red ei ollut varma, onnistuisimmeko siinä. Se oli hänelle epätavallista.
Aluksi mietin: "Tämä on valtava juttu. En tiedä, onnistummeko."
Kun sitten menimme, se vain sujui.
Piti järjestää luvat ja rakentaa lava.
Sitten järjestettiin laitteistot ja generaattorit ja hommattiin bändejä.
Mitä bändejä saisimme?
Reggaeta piti saada. Steel Pulse oli julkaissut "Handsworth Revolutionin".
Minä ja Roger olimme sitä mieltä, että meidän piti saada Tom Robinson.
Sitten alkoi väittely The Clashista. Aivan mahtavaa, energistä punkia.
Esiintymisjärjestyksestä kiisteltiin.
Roger ja minä halusimme Tomin soittamaan viimeisenä.
Emme siksi, että olisimme pitäneet häntä parempana -
vaan siksi, että hän saisi tuotua ihmiset yhteen keikan lopuksi.
"Hyvä on. Te saatte sitten kertoa heille."
"Kertokaa te The Clashille, että he eivät soita viimeisenä."
Terve.
Heidän managerinsa Bernie Rhodes sanoi, että se olisi kuin Woodstock -
ja että me olimme hippejä ja he oikeita taistelijoita.
He tekivät meille jatkuvasti temppuja.
He yrittivät testata, keitä me oikein olimme.
Meidän piti niellä ylpeytemme ja tukea Tom Robinsonia.
Hän oli ollut mukana alusta asti. Hän oli oikeutetusti pääesiintyjä -
mutta oli vastoin periaatteita tukea jotakuta niin.
Asia oli kuitenkin egojamme tärkeämpi.
Kun he lähtivät mukaan, homma lähti kasvamaan.
"Kun pääsemme valtaan, vastustajat pyyhkäistään pois." John Tyndall, NF.
Saimme uhkauksia, ja karnevaalin alla -
The Clash ja Steel Pulse osoittivat mieltään NF:n keskustoimistolla.
He ovat ihan liian cooleja pitelemään kylttejä. Se näistä tulee mieleen.
Rakensimme lavan keskiviikkona. Minua jännitti hirveästi.
Kotona oli puolivuotias vauva, ja minä olin aivan hermona.
Anti-Nazi League nukkui lavalla, jotta se olisi turvassa koko ajan.
Melkein koko edellisen viikon satoi. Puisto oli kuin suota.
Olimme levottomia.
Ei ollut matkapuhelimia eikä yhteyttä Trafalgar Squarelle.
Emme tienneet, paljonko yleisöä tulisi paikalle.
Tulin paikalle seitsemältä aamulla. "Voi luoja. Mitään ei tapahdu."
Sääkään ei ollut kovin hyvä.
Poliisi pilkkasi meitä ja sanoi, että kukaan ei tulisi marssin takia.
"He tulevat vain musiikin takia."
Päätin lähteä Sohoon hakemaan pekonisämpylän ja teetä.
Kun palasin, ensimmäiset isot bussit olivat juuri saapumassa.
Bussi pysähtyi, ovet aukesivat ja ulos pöllähti savua ja punkkareita.
Olin tyytyväinen.
Tulimme yöbussilla Glasgow'sta.
Meidän pitää näyttää, ettemme pidä natseista.
He haluavat kiusata ihmisiä. On noustava puolustamaan mielipiteitä.
NF:n nousu on pahinta, mitä maalle on tapahtunut moneen vuoteen.
Tulimme Herefordista näyttämään, että on ihmisiä, jotka vastustavat sitä.
Sanomamme NF:n kaheleille ja kaikille fanaatikoille kaikkialla on tämä:
"Näpit irti meidän väestämme!"
Mustat ja valkoiset yhdessä tänään ja aina!
Tom sanoi: "Minulla on pillejä." Aloimme heitellä niitä ihmisille.
Kaikki paikalla olleet voivat kertoa, että meteli oli uskomaton.
Marssi lähti matkaan. Bändit olivat lavoillaan.
Oli upeat nuket Martin Websteristä, Tyndallista ja Hitleristä.
VETERAAANIT NATSEJA VASTAAN
Kuljimme Bethnal Green Roadia, ja NF oli The Blade Bone Pubin edessä.
"Sieg Heil! Sieg Heil!"
Sieltä tuli tuhansia monietnisiä nuoria, punkkareita ja muita.
Tunnin jälkeen marssijoita tuli yhä.
"Sieg... Äh, mennään ottamaan juomat." He luovuttivat.
Tämä on monietnistä aluetta.
Jokaisella ihmisellä on oikeus elää, eikä ketään saa kohdella huonommin.
Minulla on voimakkaita mielipiteitä rasismista.
Se on loukkaavaa ja häpeäksi koko maalle.
Oli määrä aloittaa kello 12:lta.
Tämä on vähän raamatullista, mutta aurinko tuli esiin.
Nousin lavalle ja näin yhden miehen koiran kanssa ja pari lasta pyörillä.
Muuten Victoria Park oli tyhjä.
X-Ray Spex soitti ensimmäisenä.
Kun tuli Victoria Parkiin, kuuli tämän:
"Joku sanoo, että tyttöjen pitää näkyä muttei kuulua. Minä sanon..."
"Oh Bondage Up Yours!" Yy, kaa, koo, nee!
Järjestyksenvalvojat olivat helisemässä.
Lavan voi turvata NF: ltä, mutta entä 80000 pogoavalta 18-vuotiaalta?
Aita kaatui, ja ihmisiä kannettiin ulos.
Kuulin: "Voinko auttaa?" Käännyin.
St John Ambulance -vapaaehtoinen oli siinä lakissaan ja univormussaan.
Hän oli päivän unohdettu sankari.
Ilmoitin viranomaisille, että odotimme 500:aa ihmistä.
Emme halunneet sinne vessoja.
Kun puistonvartija tuli, esittelimme hänet Steel Pulsen väelle.
Näin puistonvartijan viimeisen kerran marihuanapilven keskellä -
joten viranomaiset oli hoidettu.
Olimme siellä ja näimme, kuinka väkeä vyöryi paikalle.
Väkeä tuli vain lisää. Emme tienneet, paljonko ihmisiä tulisi.
PA-laitteet olivat aivan liian pienet.
Ääni oli surkea, mutta tärkeintä oli olla paikalla.
Kaikki sanoivat, että minun pitäisi tehdä juontoja. Olin tosi hermona.
Olin esittänyt hahmoa nimeltä herra Oligarkki, joka määräsi työläisiä.
Puin ylleni herra Oligarkin viitan ja juoksin lavalle.
Huusin: "Tämä ei ole mikään Woodstock!"
"Tämä on karnevaali niitä helvetin natseja vastaan!"
Yleisöstä lähti valtava huutomyrsky. Sain siitä voimaa loppupäiväksi.
Siellä oli 80000 ihmistä, ja he tiesivät, keitä olimme.
Meille ei buuattu. Itse asiassa yleisö lauloi mukana.
Ku Klux Klan -asumme kirvoittivat aplodit brittiyleisöltä.
Se teki yhtä aikaa nöyräksi ja oli hulvatonta.
Se että vaikutimme niin paljon ja että niin moni vastusti rasismia -
tuntui valtavalta merkkipaalulta.
Kaikista ikävistä jutuista huolimatta valtava yleisö sanoi:
"Teissä ei ole mitään vikaa. Tuemme teitä."
Parasta oli se jammailu lopussa.
Jimmy Pursey tuli myös mukaan.
Jimmy Pursey sai tuotua sinne väkeä, jota halusimme yrittää puhutella.
Siihen liittyi riskejä.
Ne ihmiset saattoivat olla mukana fasismissa ja olla uhka muille.
Halusimme, että Jimmy tulisi lavalle kanssamme ja näyttäisi kantansa -
ja sanoisi Sham 69 -faneille: "Minä en ole rasisti."
Emme tienneet, paljonko ihmisiä siellä oli.
Muistan elävästi, kuinka nousin korkealle lavalle -
ja näin 100000 ihmistä. Se oli mieletöntä.
"White Riot"!
Aplodit The Clashille!
Tämä yhteiskunta saa tuntemaan, että muut voivat ajatella puolestamme.
RARissa oli hienoa se, että sanoimme, että tavallinen kansa voi vaikuttaa.
National Front lyötiin vuoden 1979 vaaleissa.
Taistelu ei ole kuitenkaan päättynyt.
Suomennos: Eino Ajo BTI Studios