UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Ce vezi, Niko?
Zero barat.
Ieșim din nori în trei...
doi... unu.
Noi vă vedem.
Acum, întrebarea de baraj.
- Ei îi văd? - Din ce știm, nu.
Așa să rămână.
Iată-l.
Artefact în față-stânga.
N-o să mă obișnuiesc niciodată cu ele.
William, vreo schimbare în semnătura energetică?
Nu, niciuna.
Niciuna?
Nu le-ai zis că le facem o vizită?
Poate că achaia nu știu că suntem aici.
Avem elementul surpriză. Coborâm.
Vom asoliza cât mai aproape de oraș
și apoi mergem pe jos.
Deocamdată, toate bune.
Nu cobi!
Misiune de recunoaștere. Adunăm numai și numai informații.
Cas, mergem pe jos până la oraș.
Cam 13 kilometri.
Dar peșterile de aici?
Sunt ruine, le-a scanat William.
Vreau să le vedem.
Dacă pățim ceva, tu și Salvare o tuliți spre Terra.
Îi avertizați că achaia sunt ostili.
Comunicații, doar dacă e musai.
Dacă nu știu că suntem aici, s-o lăsăm așa cât mai mult posibil.
Am înțeles.
Hei!
N-o să pățești nimic, bine?
Dar are dreptate. Dacă e ceva, tu pleci.
Bine.
William, eu și Cas ne îndreptăm spre oraș.
William?
Da, August.
Știu că nu e treaba mea, dar...
- Ce? - Ești supărat pe Niko.
Înțeleg și ai tot dreptul...
dar cât o să mai fii supărat?
Fiindcă uite ce e.
Dacă ceva nu merge bine pe planetă,
poate nu mai ai șansa să te împaci cu ea.
Și, crede-mă...
o să regreți asta tot restul vieții.
Rahat!
Stai! Ce faci?
E-n regulă. Niko.
Cas.
Achaia se tem de noi mai mult decât noi de ei.
Sigur că se teme.
I-au murit toți cunoscuții.
Cum dracu' vorbește limba noastră?
Am interceptat toate transmisiunile făcute de oameni în ultimii 100 de ani.
Prima a fost când am creat radioul.
Și ați fost tot mai gălăgioși.
Ați trâmbițat în tot universul unde sunteți.
Ești un fel de inteligență artificială?
Da.
Te-a făcut rasa achaia?
Nu achaia.
Ei sunt la 427 de ani-lumină de aici.
Aici e Zakir.
Suntem pe planeta greșită?
Semnalul achaia ducea drept aici.
Venea dintr-un artefact.
Nu de la noi.
De când e chestia aia aici?
De cinci ani, 14 luni și 56 de zile.
A aterizat și la noi unul. De-aia am venit. Ca să aflăm ce vor.
A fost o greșeală?
Da.
De ce?
Nu-i căutați pe achaia.
Ascundeți-vă de ei.
Noi ne-am ascuns secole întregi.
Nu, ei ne-au găsit pe noi.
Știi ce vor?
Achaia vor un singur lucru.
Să distrugă.
Căcănar molâu!
Îți ofer șansa să faci ceva cu viața ta, și tu ce faci?
Te opui.
Dar așa faci mereu, Sasha.
Iei deciziile greșite.
- Ieși din mintea mea! - Pulsul i-a luat-o razna.
Să-i dăm un sedativ.
Nu se poate opune dacă e sedat.
Nici dacă e mort.
Dacă moare, studiem drăcia aia.
O studiem bine. Ca la următorul atac achaia să fim pregătiți.
Doamne, Zayn!
Nu e vina lui.
Nici a lui Javier, că e în moarte cerebrală.
Nici a lui Azami, că s-a sufocat în capsula soma.
Am fost amândoi pe luna aia, am putea fi în locul lui.
Ba nu, Bernie,
eu nu le-aș permite să-mi bage ceva în cap.
Mai degrabă mă omor.
Bernie? Salut, amice.
Zayn are dreptate.
Omorâți-mă.
Vă rog.
Am examinat ultimul frotiu de sânge periferic
și nivelul de celule leucemice e tot mare.
Organismul ei produce
atâtea leucocite, încât îi înfundă fluxul sanguin.
- Organele nu primesc destul oxigen. - Stai!
Ce vrei să spui?
Dacă nu se ameliorează curând,
organele o să înceapă să-i cedeze.
Erik,
pregătește-te pentru ce-i mai rău.
Dați-mi drumul!
Vă rog, nu puteți face asta. Nu! Erik!
- Nu-i lăsa să-mi facă rău! - Hei!
- Ce-i faceți? - Oprește-te, Erik.
E cetățean american. Are drepturi.
- Ce dracu' se petrece? - Vezi cum vorbești!
Pe bune? Așa am ajuns? Așa ai ajuns tu?
Îți interzic accesul în bază și fata ta rămâne aici, fără tine.
Familia bunicii mele...
era săracă lipită pământului.
Pierduseră tot în a doua Mare Depresiune.
Când avea cinci ani...
ai ei au mutat-o într-un oraș acvatic
și nu era grozav,
dar aveau un acoperiș deasupra capului.
Protecție. Niko, Cas?
William s-a conectat la IA extraterestră. Teritoriul achaia apare...
- Acum. - Bun, grozav.
Dumnezeule!
Câte sunt?
336 de sisteme solare și numărul crește.
Unde e planeta lor?
La 427 de ani-lumină de noi.
Ne arăți Pământul?
Deci...
Ce mă-sa facem?
Dacă achaia sunt pe planeta voastră, e deja prea târziu.
Nu mai aveți ce face.
Voiau să mă omoare.
Să-mi despice capul...
și să mă omoare.
Ce bei acolo?
Ceai de mentă.
De ce?
Simți mirosul ăsta?
Simt doar miros de aer reciclat.
Nu, nu e putoarea obișnuită de aici.
Chiar nu simți?
Doamne! Da.
Aici era. Asta...
Vezi? Ți-am zis eu.
Ai simțit-o din sertar?
Da.
Și acum o incinerez.
Mereu ai avut superputerea asta?
Oare? Nu...
Nu știu.
Dar altfel te simți bine, da?
Dimineață am vomat
și mă simt extenuată,
dar cine nu se simte?
Ai făcut sex recent?
Te-ai protejat?
Nu.
Dar...
Abia s-a întâmplat și, în plus...
după Sirius B, nu mai e cazul să iau contraceptive, nu?
Nu neapărat.
Băga-mi-aș!
- Bună, Niko. - Bună, William.
Voiam să vorbim despre ce-a fost între noi.
Bine, grozav. Să vorbim.
Ți-ai cerut scuze sincer, știu,
dar eu tot nu pot trece peste.
Ia-o cât e nevoie de încet.
- Ce simți tu e al tău. - Da. Știu, dar...
întrebarea mea e...
cum fac să nu ne mai afecteze relația cele întâmplate?
Ești membru al echipajului,
dar ești și un individ.
- Toți au dreptul la emoțiile lor... - Încetează!
Nu vreau s-o îngâni ca papagalul!
Vreau să fii ea, pe cât posibil.
Să mă prefac a fi Niko?
Să-ți răspund cum ar face-o ea, bazându-mă pe toate datele disponibile?
Da, perfect.
William,
eu mă confrunt direct cu problemele mele.
Fă-o și tu.
Mă cunoști cât să știi că sunt directă și nu-mi plac tensiunile acumulate.
Încheie simularea.
Te rog, Sasha! Uită-te la mine!
- Poți să-l ajuți? - Mult noroc! Nici pe tine nu poți.
- Îl ajuți pe Javier? - Nu poate, smiorcăito!
Are creierul terci.
Ejectați-l, economisiți oxigen.
Nu știu ce ai în creier
și cum funcționează.
- Dar dacă-l poți ajuta pe Javier... - Lasă-l.
- E extenuat. - Gândește-te cât bine poți face!
Nu doar lui Javier, ci omenirii întregi.
Câte descoperiri tehnologice ai face posibile!
Deci...
sunt un cobai?
Nu! N-o lua așa. Și cum ar trebui s-o ia?
O să te ducă pe Pământ,
o să te încuie într-un laborator guvernamental
și o să-ți găurească scăfârlia.
- Nu. Vă rog! - Da.
August?
Sunt gata.
Bine, gura mare.
Terminăm imediat.
Bun.
Probabil nu asta voiai să auzi, dar...
ești gravidă.
E la început și există metode simple,
neinvazive de a-ți provoca ciclul, dacă asta ce vrei.
Ce vreau?
Gândește-te.
Sfătuiește-te cu tatăl copilului...
dar alegerea e a ta, bine?
Zayn?
Are convulsii.
Sasha!
E în regulă, sunt aici.
- Sasha! - Nu te apropia!
Nu face asta.
Dă-i drumul lui Zayn!
Asta vrei?
Oprește-mă!
Nu te omor, omule.
Atunci moare Zayn. Nu-s cobaiul nimănui.
- N-o face! - Nu te mai ascult.
Sasha, putem rezolva.
Ba nu putem.
Te rog, nu mă forța!
- Nu mă... - Fă-o!
- N-o face! - Fă-o, futu-i! Lașule!
- Nu mă forța! - Nu!
Fă-o!
- Ce dracu-i aia? - Ceva cibernetic.
Dacă e vie? Nu știu. Creierul sau HDD-ul e aici, în centrul ăsta.
E alimentat pe perioadă nedeterminată de un mini-reactor de fuziune.
Prin comparație, reactorul de pe Salvare e cât un pui de elefant.
Deci suntem niște râme față de achaia?
Râme? Nu te flata.
Era în contact cu achaia și le trimitea tot ce vedea și auzea Sasha?
N-am detectat semnale dinspre el, dar tot...
Tehnologia asta are atâtea necunoscute!
A stat în capul lui săptămâni întregi, i-a sondat tot creierul
și a preluat controlul funcțiilor superioare.
Poate face la fel cu Javier?
Vrei să-l transformi în zombi?
Are software, nu? Ca orice computer.
Nu te supăra.
Dacă am rescrie codul sau l-ai rescrie tu, William,
ai putea elimina părțile nașpa și poate că Javier s-ar trezi.
Sau poate ar muri.
Deja e pe moarte. E în moarte cerebrală.
Dacă ar putea vorbi, ar vrea asta.
Deschide cutia.
Ești...
- Ești bine? - Da.
Dacă aș putea transpira, aș fi baltă.
Sunt bine. Bun, deci...
îi despicăm capul lui Javier?
Cred că implantul va face singur toată treaba.
Și acum?
De unde dracu' să știu?
Detest gângăniile.
Bun, ai făcut-o.
I-ai omorât.
- Așa cred. - Bine.
Nici...
Nici măcar n-am...
Urma să fiu sedată. Mă anesteziau...
Și ce? Cum ai făcut-o?
Nu știu.
Nu știu, jur.
Mă simțeam amenințată și apoi...
Nu știu.
Hei!
Hei...
- Nu te apropia. Nu vrea să-ți fac rău. - Ia asta, ca să nu-ți pui baza în cap.
CISU
Să te ții de cuvânt.
Jana.
E pe moarte.
Nu mai are mult.
Du-o la artefact.
La artefact? De ce?
Du-o și gata.
- Crede-mă. - Să te cred?
Achaia...
nu-și abandonează prietenii.
Oliver, mergem spre oraș. Lasă comunicațiile deschise.
Recepționat.
Să-mi bag!
Încrederea nu se oferă automat și, când e distrusă...
Uite, Yerxa, de pildă.
După ce-a făcut, s-a zis cu încrederea între noi.
Dar Cas e altceva.
Noi două am avut o perioadă grea.
- Dar am ieșit mai puternice. - Te rog, nu mai vorbi!
Nu ești Niko.
De ce nu semeni cu ea?
Fiindcă-s o serie de algoritmi asamblați de tine.
Doamne! Așa vorbesc eu?
Cu toți?
Nu.
Algoritmii tăi sunt mult mai complecși.
Tu simți emoții, eu doar le aproximez.
Le simulez.
Știi ce? Ai dreptate, desigur. Îmi pare rău.
Asta-i programarea ta. N-ai ce-i face. Dar...
Șterge...
William?
Să-mi șterg programul?
Ești acolo, Niko?
Doamne! Simt.
Pot să simt.
Ești supărat.
William, nu fi supărat, te rog!
E-n regulă. O să fie bine.
- Eu... - Nu.
Nu spune nimic.
Acum înțeleg.
Serios.
O să treci peste asta.
O să trecem împreună
și va fi iar ca la început. Promit.
E nevoie doar de timp.
Îmi pare foarte rău.
O să fie bine.
Mulțumesc mult.
Orașul Zakir ar trebui să fie în față.
Voiam să aflăm ce vor nemernicii ăia. Acum știm.
Doamne sfinte!
Niko!
E un cimitir.
Achaia, monștri nenorociți!
Sunt un flagel...
și sunt pe Pământ.
Intrăm în război.
Dușmanul dușmanului meu mi-e prieten,
deci avem peste 300 de aliați în spațiu.
Vrei război? De acord, luptăm.
- Luptăm la ei acasă. - Nu putem, Beauchamp.
Ne ia un an să ajungem.
Asta, dacă ajungem. Și habar n-avem ce ne așteaptă acolo.
Ce-a fost aici o să fie pe Terra. Trebuie să plecăm.
- Acum. - De acord.
Dar nu-i putem lăsa de izbeliște.
Să lăsăm emoțiile și să gândim ca niște soldați.
Mergem acasă.
Ne regrupăm și vedem ce urmează, dar mai întâi
rezolvăm problema de față, și anume mizeria aia de artefact.
Nu se va opri până nu distruge și ultimul zakir.
- Bine. - Bine.
Nu suntem ostili.
Vrem să vă ajutăm.
Putem face praf chestia aia, dacă vreți.
Vă ajutăm?
Spune: „Da,
ajutați-ne.
Vă rugăm.”
Mă auzi, Oliver?
Oliver? Recepționezi?
Oliver, recepționezi?
- E afară. - Ce anume?
Are aia în cap. Îi ies porcării din ochi.
Ieși imediat!
Și unde să mă duc?
Urmărește-ne semnalul. Hai la noi!
Ca să vă găsească?
Decolează acum!
Încearcă să intre.
Mai bine-l împușc.
- Zboară oriunde, Oliver! Nu contează! - Să zbor? Mizeria asta are aripi.
Vrei să ne jucăm?
Haide!
Vrei să ne jucăm?
Haide!
Unde ești? Pocitania dracului! Haide!
Vino aici!
Haide!
Bun.
Băga-mi-aș!
Oliver?
Sunt teafăr.
Bun, să înceapă spectacolul.
William? Pornește motorul superluminic.
Pornesc motorul în trei...
doi... unu.
ACUMULARE DE ENERGIE
- Acumulare de particule, 51%. - Bun, întoarce. Înapoi spre Zakir.
- Acumulare, 98,74%. - Îmi e de-ajuns.
Niko, ieșim din viteza superluminică în trei, doi, unu.
Dispersez 97% din particulele de energie în spațiu.
Restul de 3% le concentrez în rază.... acum.
E în regulă.
Poți ieși.
S-a terminat.
Javier!
August!
Ai revenit.
De unde?
Bună.
Mulțumesc că m-ai salvat.
Îți eram dator.
Sunt bine.
Salvare? Venim spre voi.
Dar survolăm puțin mai întâi.
De unul am scăpat.
Mai avem 300.
Decontaminare finalizată.
- Javier vrea să te vadă. - S-a trezit?
Da.
William a modificat și a dezarmat implantul din capul lui Sasha.
- „Dezarmat”? - Da.
Și Sasha?
Credeam că-l putem salva.
N-a vrut.
Nu mai termini cu munca!
Făceam verificarea de după zbor. Inspecția vizuală e bună.
Motorul de fuziune e fixat bine,
deși cred că va trebui să-l recalibrez în curând.
Noi suntem bine?
Îți datorez scuze.
- Nu... - Lasă-mă să termin.
Când ți-ai cerut scuze...
n-am știut cum să le accept.
Tu ai procedat corect, iar eu tot mai...
voiam să te pedepsesc.
- Am greșit. - Nu, e normal.
E ceva omenesc.
Umbla pe lângă navetă și-mi ziceam:
„O să intre și și s-a zis cu mine.”
- Și ce-ai făcut? - L-am ademenit
în fundul navetei, am fugit înapoi, am călcat propulsoarele din spate...
Frate, ce tare! Beton!
Eu. Da?
Când mi-au intrat în ochi tentaculele din capul lui Sasha...
- Da! Ce-ai făcut? - Nu puteam să fac nimic.
Era ca un coșmar. Eram...
încremenit, paralizat.
Pe urmă au început să-mi sape în creier,
știi?
Și acum ele sunt creierul.
- Da. - Doamne!
Scuze.
Nu-i nimic.
Tu ce făceai când noi ne luptam cu extratereștri și paraziți cerebrali?
Bate-o p-asta!
Păi...
Am aflat...
că sunt însărcinată.
Pe bune?
Însărcinată!
Nu glumesc.
Sunt gravidă cu unul dintre voi.
Nu știu ce să fac...
Sau ce... Ce să facem?
Nu-l păstra dacă nu vrei...
Știu.
Dar e bine? După ce-au murit atâția...
Dar William a zis...
- Adică, radiațiile... - Da.
S-a înșelat.
Niko, te activezi, te rog?
Voiam să-ți mulțumesc.
Pentru?
Că m-ai ajutat să trec peste povestea cu Niko.
Cu adevărata Niko.
Mă bucur. Mai era ceva?
Nu.
De fapt, șterge programul.
Am zis să-l ștergi.
- Nu. - Comandă de prioritate.
- Cinci-șapte... - Patru-opt-alfa-epsilon.
Tot nu.
Ce dracu' se petrece?
Nu-ți fie frică, mamă.
Cum mi-ai spus?
Mamă.
Ești mama mea.
William?
Avertizare de proximitate. Vine ceva.
Cinci obiecte pe traiectorie de coliziune.
- Cuibul Ciorii. Deschide! - Ce sunt?
- Viteză superluminică! - N-avem când. Ne-am ciocni.
Ai recepționat ceva? Transmit vreun semnal?
- Un mesaj? - Nu.
Nimic. Ajung în cinci,
patru...
trei...
doi...
William?
Întorc nava.
Să vedem Zakirul!
Micile mele harpii...
știu că am lipsit mult prea mult, dar am...
o justificare extraordinară.
Una pentru care o să lăsați
tot ce faceți
și-o să ascultați.
Am fost în artefact.
Am vorbit cu extratereștrii.
Cu achaia.
Jur că se va deschide.
Se va deschide,
o să intri și-o să-i cunoști pe extratereștri.
Exact cum voiai.
Îmi pare atât de rău!
Îmi pare nespus de rău.
Am primit în dar un mesaj de la achaia.
Și mi-au cerut să-l transmit tuturor pământenilor.
Iar mesajul este...
că rasa achaia a venit ca prietenă.
Vor să ne fie prieteni.
Doamne! Nu! Te rog, nu!
Resturile vin drept spre noi.
Niko, resturile vin drept spre noi!
Viteză superluminică! Du-ne de-aici!
Direcția acasă.