PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Tebe...
koně jsou neklidní.
To srdce stále bije.
V lese je víc mrtvých.
- Kolik? - Napočítala jsem dvanáct.
Třináct jelenů.
Všichni zemřeli ve stejnou noc.
Možná je otrávená voda.
Ne.
Stane se něco strašného.
Měsíc ubývá.
Noc zlých znamení.
Když nás tu najdou, je to náš konec.
Pojďme.
Chvíle, na kterou jsme čekaly, se blíží.
Janaro...
je čas se vrátit do našeho dávného obydlí.
Je to tady. A další se blíží.
Bolí to. Je to nekonečné.
Tlač, jestli to tak cítíš.
Nesnaž se to dítě zastavit!
Cítím, že je zaseknuté.
Dítě je připravené.
Pojďte, pane. Tady nemůžete zůstat.
Pojď, Ade. Pomoz mi.
Umírá. To dítě umírá!
Co to říká? Pošlete ji pryč! Je mi zima!
Ať jde pryč!
Svět mrtvých se mu otevírá. Cítím to!
Pošlete ji pryč! Je to čarodějnice!
Běž pryč, čarodějnice!
Rychle, pojďme.
Nemůžeme odejít, musíme jim pomoct.
Už pro ni nemůžeme nic udělat.
Teď utíkej.
Nezastavuj.
V dnešní době začínáme vidět rozdíl
mezi magií a vědou.
Přestaneme věřit starým pověrám.
A uvědomíme si, jak funguje svět,
jak fungují těla a jak se život vyvíjí,
aniž bychom zvažovali podivné teorie nebo magické vynálezy.
V našich lekcích bude vědění vždy...
bez hranic.
Tento muž prý zemřel, protože byl uřknutý.
Kdo z vás by rád poměřil...
rozdíl mezi vědou a magií?
Já, profesore.
Zdá se, že mu nic není.
Opatrně, Pietro.
Pozoruj.
Očima...
a myslí.
Lue Syphilis.
Jen malé tečky.
Budeme věřit naší mysli...
dokud nepřekonáme tyranii čarodějnictví
pouhou silou rozumu.
Zahanbíme všechny ty, kteří se potulují po nocích zahalení
a ve jménu Boha
loví čarodějnice a temné čaroděje.
Pokaždé, když tmáři nařknou magii...
my jim budeme oponovat vědeckými poznatky.
Protože jestli Bůh existuje,
musel nám dát dar intelektu.
Jistě nebudeme kacíři,
pokud ho využijeme jako nejmocnější ze všech zbraní,
dokud nebude náš svět osvícenějšíl
Příteli.
Zemřel, aniž by byl pokřtěn.
Promluvím s otcem Toscem.
Cítil jsem ho.
Chvíli před tím jsem cítil, jak se hýbe silný a živý v břiše.
Prokletá čarodějnice.
S čarodějnictvím jsi skončila.
Valente!
Jak mu je?
Ach, síla měsíce...
Podej mi odvar ze třetí sklenice.
Pokaždé, když mu tak je, dej mu lžičku.
Proč mi to všechno říkáš?
Uděláš to jako obvykle.
Nebude to jako dřív.
Babičko, co jsem to udělala?
Proč jsem cítila tu věc v břiše té ženy?
Co jsi cítila?
Ledové chvění.
Otevírání dveří...
a šepot spousty hlasů.
- A jeho maličkou duši... - Viděla jsi ji?
...jak stoupá z těla.
Ještě se mi to nestalo.
Co jsem to udělala?
Vidělas, co se stane,
ale neudělala jsi to, nejsi prokletá.
- Jak to víš? - Vím to, protože znám tvou duši.
Od malička tě vychovávám. Vím o tobě všechno.
- Teď poslouchej... - Ne! Ty poslouchej.
Nazvala mě čarodějnicí.
Viděla jsem to dítě umřít v děloze, ale to není možné.
Svět je plný pravd, které lidé ignorují, Ade.
Ale cítí je a bojí se jich.
Poslouchej mě, protože už nezbývá čas.
Ženy chrání starodávnou moudrost.
Ale muži se jí bojí a bojují s ní. Braň ji!
Já tu moudrost nechci. Jsem obyčejná holka.
Přijmi to, Ade. Nebo to bude mít strašné následky.
Už nezbývá čas. Knihu!
- Jsme připraveni? - Ano, otče.
Měsíc klesá.
Giambattistův prvorozený je mrtvý.
Objevila se další čarodějnice a je mocná.
Kdykoli necháme čarodějnici žít...
ďábel se stává silnějším.
Otráví zdravého ducha našeho města.
A proto dnes, s odvahou, kterou nám Pán dává,
se silou víry a vírou v dobro...
ukončíme jeho zlovolnou vládu.
Nechť vás odvaha provází!
Nechť jste plameny víry!
Ta odvaha nás vede, víra nás spaluje!
Přijíždí Benandanti.
Nic neslyším.
Taky se brzy naučíš slyšet zvuky, než se stanou.
Přijeli si pro mě?
Nikdo zatím neví, co se dnes stalo.
Nebudou tě hledat.
- Pojď. - Ne!
Slib mi, že se o něj postaráš.
Zůstaňte spolu.
Jeden dává sílu druhému.
Děsíš mě.
Slib mi to!
Slibuju.
Opakuj to po mě.
Do toho, nemáme čas.
Co se děje?
Kdo doopravdy jsi?
Mezi živými a mrtvými je bariéra.
Ženy ji drží uzavřenou...
ale kdyby se otevřela,
armáda zuřivých mrtvých by zaplnila Zemi.
Nejprve by zničili všechny ty ženy
a pak by násilím ovládli svět.
Jaké ženy? Čarodějnice?
Tak jim říkají.
Ale jsou mnohem víc než to.
Pokud se nevrátím, hledej na konci lesa.
Přímo ve středu,
v hnízdě zmije.
Tam najdeš Ztracená města.
Znamení je silné.
Vrátí se sem.
Vezmi s sebou tu knihu, je důležitá.
Vysvětlí ti to.
Neodcházej. Nechci, aby tě odvedli za něco, co je moje vina.
Schovej se.
Neopouštěj úkryt, ať se stane cokoli.
Neodcházej. Neopouštěj mě tak jako ostatní.
Buď silná, mé dítě.
Pro sebe a svého bratra.
Miluju tě.
Víc než cokoliv na světě.
Odveďme ji!
Smrt čarodějnici!
Kde je babička?
Spi.
Pietro.
Pietro!
Spirto!
Jak dávno už to je?
Máš zprávy od Serry?
Mnoho.
Ale ne moc dobrých.
Jde o tvou matku.
Co je s mou matkou?
Má bolesti v kostech a v hlavě, které ji už několik dní trýzní.
Nejdřív ji jen hodně bolela hlava.
Pak přišla porodní bába.
A pak přišla ta žena...
a začalo se to horšit.
Řekni mé matce, ať na mě počká.
Připravím se a brzy se vrátím.
Spirto.
Nezpůsobila to žádná žena.
Musíme najít příčinu té bolesti.
A vyléčit ji.
Tak běž.
No tak! Nech mě!
- Anno, nemáš mléko? - Děti, pojďte.
Bruno, Valente je nemocný. Nemáte něco k jídlu?
Rosario?
Nemáte vejce? Chleba? Můj bratr od včerejška nejedl.
Tady pro tebe nic není.
Babička se o tebe starala.
Vyléčila tě bylinami!
Tvá babička je jen zlá čarodějnice.
Pane, prosím ochraňuj náš domov.
Jdi odsud pryč.
V tomhle místě je proud nejsilnější!
Být tebou, vybral bych si jiné!
Celkem dobře to tu znám.
Ale já tě tu nikdy neviděla.
Byl to jen návrh.
Každopádně, rád tě poznávám. Jsem Pietro.
Takhle ti to sluší!
Když neřekneš své jméno, budu ti říkat „polosukně“.
Pojď sem.
Můžu ti pomoct.
Asi máš pravdu.
Do toho, jezdče, prosím.
Abych tě mohla bezpečně následovat.
Sbohem, Pietro!
Kožešiny, nebo život, hochu.
Myslela jsem, že studiem v Římě dospěješ.
- Ale jsi pořád stejný idiot. - Zklamaná?
Rozhodně.
Pojď sem.
Chybělas mi, sestřičko!
Taky jsi mi chyběl.
- Jelen? - Ano.
V noci jsme našli mnoho mrtvých.
Vezmi mě za matkou, Cesario. Prosím.
Pietro, jsi to ty.
Myslela jsem, že tě slyším.
Myslela jsem, že sním.
Chininový prášek.
Odteď to ber.
Utiší to horečku.
Už nemůžeš spát v pokoji s Cesarií.
Už nejste děti.
A není to tvoje sestra.
Budeš v pracovně naproti.
Pietro...
tvůj otec...
je přesvědčen, že to způsobila ta žena, ta čarodějnice.
Myslí si, že její kouzlo mi přitížilo.
Říká, že je to ta samá, co zabila Giambattistova syna.
To špatná léčba ti přitížila, ne čarodějnice.
Odpočívej. Už jsem tady.
Dobré ráno, madam. Prodám tenhle košík výměnou za ovoce a zeleninu.
Nemám zájem.
Řekla jsem ne.
Dobré ráno. Prodám tenhle košík výměnou za mléko pro mého bratra.
Je silný. Je vyroben z rákosu a proutí.
Není to vnučka té porodní báby?
Nevím. Tak dobře jsem ji neviděla.
Neopovážila by se!
- Je to ona. - Taky kus chleba.
Kolik jich chcete? Udělám to pro vás.
Je to cennější než co jste mi dal.
Chcete to mléko, nebo ne?
Je to ona.
- Je to ona! - Dobře.
Je to vnučka čarodějnice!
- Je to vnučka čarodějnice! - Je to ona!
Čarodějnice!
Prokletá!
Musíš umřít!
Běž pryč!
Přestaňte, bestie.
Je to vnučka čarodějnice. Zabili nevinné dítě.
Běž pryč, cizinče.
Je to Santeho syn.
Ale zabili nevinné dítě.
Jste plní dobra...
nebo zla...
když házíte kameny na samotnou, hladovou holku?
Otče!
Otče Tosco!
Otče!
Otče. Otče Tosco.
„Zkouška prokázala, že Natalia Brunová...
je zlá, rouhavá čarodějnice...
odsouzena k smrti.“
Odsuzujete nevinného člověka, to nesmíte!
Otče! Oni odsoudí nevinného člověka! To nesmíte!
Kdybych byla tebou, nedělala bych to.
Kdo jsi? Nerozumíš tomu, nic nevíš.
Rozumím tomu víc než ty.
Jdi pryč. Už pro ni nemůžeš nic udělat.
Pokud nechceš, aby tě taky upálili.
Dej ty kopřivy vařit.
- Kde jsi to viděl? - Přišel do vesnice.
Spolu s tím, kdo přináší zprávy.
Zaklepal na dveře.
Je to Benandante?
Je to lovec čarodějnic?
Ano.
Je pravda, že babičku upálí?
Říkají, že je čarodějnice, že zabila dítě.
Musíme jim říct, že to není pravda.
Musíme jim to říct! Musíme je zastavit!
Nemůžeme nic dělat. Rozumíš? Nic!
Dej ty kopřivy vařit.
Konečně!
Neměl jsi odcházet z akademie v polovině roku.
Proč jsi mi neřekl o matce?
Nebylo, co říct, řeším to.
Jak?
Že upálíš ubohou stařenku?
Není to ubohá stařenka.
Zabila syna Giambattisty.
Proklela jeho dům.
To samé udělala tvé matce.
Otče, žádné kletby neexistují...
jenom nemoci.
Vždy je tu vysvětlení i pro temné a bolestné události.
Neposlal jsem tě studovat, abys odmlouval svému otci...
dítě.
Nebo aby ses cítil silnější než ďábel a Všemohoucí.
Nemůžeš ji upálit.
Nejsi vrah.
Ne.
Ale na rozdíl od tebe vím, jak vést válku.
A ty se to brzy naučíš,
pokud ti opravdu v žílách koluje má krev.
Jdi mi z cesty.
Matko, je to náš nový domov?
Ano, lásko. Budeme tu v bezpečí.
Matko, co se děje?
Musím odejít pryč.
- Ne, matko, nechoď pryč. - Ano, lásko.
Poslouchej mě.
Až se ty dveře znovu otevřou...
ten, kdo vejde s tvým bratříčkem, tě ochrání.
Neplakej, lásko.
Tvé slzy tě nezachrání.
Jen tvá síla tě může zachránit.
Víš, že máme velkou vnitřní sílu.
A toho se bojí. Naší síly.
Proto nás chtějí oslabit.
Ale my jsme silnější. Na to pamatuj.
Hodně ses se zlepšil.
Jsi to ty.
Proč se vždycky tak připlížíš?
Aby tě to víc vzrušilo.
Jsem vzrušen i tak.
Přicházíš z lesa?
Proč mi nemůžeš říct, kde bydlíš?
- Nechce to tvoje paní? - Není to moje paní.
Je to něco jiného, zvláštního.
Ty máš pána, já ne.
Když jsem byl malý, dělali si ze mě legraci,
protože jsem neměl matku ani otce.
Že prý mě jako dítě opustili.
A byl jsem hrozně hubený.
A teď! Mám pána, jezdím na koni! Lidi mě respektují.
Ale musíš si položit otázku, jestli respektuješ lidi,
jejichž respekt chceš mít.
Mluvíš komplikovaně.
Poslouchej. Když je řeč o tvém pánu,
kde je ta čarodějnice, o které všichni mluví?
- Proč se mě ptáš? - Víš to, nebo ne?
Spirto, tvá přítelkyně je hezká.
Planá naděje. Ženy mě nezajímají.
- Jasně. Přesně tak. - Kam jdeš?
- Myslíš, kam jdeme? - V noci?
Pietro!
Co se děje?
Slyšel jsi to?
Někdo tam je.
Muselo to být tvá lampa, co narazila na stůl.
Mrtví nemají nohy na procházky.
Když to říkáš...
Pojďme.
Bylo to užitečné?
Spirto, bylo to víc než užitečné.
Věděl jsem, že tu musí být důvod.
Dítě mělo na krku temnou stopu.
- Udusila ho! Kriste Pane... - Ne ona!
Pupeční šňůra to dítě udusila.
Ona se ho snažila zachránit, rozumíš?
Spirto.
Jak mocný by muž byl...
kdyby věřil jen svému intelektu.
Otevřete!
Prosím vás! Otevřete a pusťte mě a babičkou.
Babičko!
Zabijte ji!
- Oni ji zabijí! - Zabijte ji!
- Chceme ji vidět zemřít! - Smrt čarodějnici!
- To si zasloužíš! - Čarodějnice!
Čarodějnice!
Zastavte!
Mám důkaz!
Nebyla to ona, kdo zabil Giambattistova syna.
Dítě mělo kolem krku temnou stopu.
- Viděl jsem to. - Co to říká?
- Udusil se. - Zbláznil se.
Šňůra se mu omotala kolem krku, a proto se udusil.
Přesně takto.
Ale pravda, kterou přinášíš...
je, že tato nevinná bytost zemřela násilnou smrtí...
nikoli přirozenou.
Uškrcen? Ano.
Takže stvoření, které se neumí hýbat,, se může uškrtit?
- Ale otče... - Synu,
s tvými znalostmi, které ti dal Pán,
jsi nám přinesl ten největší důkaz.
Čarodějnice
a ďábel, který skrz ni pracuje,
to stvoření zabili tak,
že ho udusili v matčině lůně!
- Ano! - Otče!
Upalte ji!
Je to čarodějnice!
Zapalte tu stařenu!
Upalte ji!
Upalte tu čarodějnici!
Nedívej se!
Musíme odsud pryč.
Díky za vše, cos pro nás udělal.
Sbohem, Pietro.
Ne!
Není to sbohem.
Setkáme se znovu.
Tady už pro nás není bezpečno.
Znáš akvadukt v lese?
Je tam fontána. Já ji pro tebe zabarvím.
To bude znamení, že na tebe čekám.
Polosukně!
Ani nevím, jak se jmenuješ.
Její moc byla tak silná, že...
když ve jménu Pána hořela, nebe zčernalo.
Takže se její tělo neobrátilo v popel.
Ne.
Ale je jistě mrtvá.
A její smrt probudila tvou ženu.
- Ano. - Cože?
- Ta mladá dívka. - Co?
- Co to říkáš? - Byla to mladá dívka.
Je to ta dívka.
Ta dívka.
Přímo ve středu...
v hnízdě zmije.
Kde, babičko, kde?
Ade.
Skvěle, velmi chytré.
Tak jim říkají.
Ale jsou mnohem víc než to.
Když se nevrátím, hledej na konci lesa.
Přímo ve středu...
v hnízdě zmije.
Tam najdeš Ztracená města.
Nedělej si ze mě legraci! Neopustím tě. Nikdy!
Pojď, Ade.
Čekali jsme tě.
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková