A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Égj a pokol tüzén...
boszorkány!
Hagyjátok!
Tosco atya egy könyvet kerestet. Visszamegyünk az öregasszony házába.
Akkor megyünk.
Ne féljen, megtaláljuk.
- Jó. - Nyergeld fel a lovat!
Gyere közel, Ade!
Ne félj!
Anyám!
Hogy lehet ez?
Anyám!
Vigyünk el mindent, ami kellhet!
Spirto!
Égessük el!
Cesaria, nézd!
Mi történik?
Nem tudom.
Az ördög rajzai. Vigyük el Santénak!
Hozd az összeset!
Megtaláltam.
Gyere, segíts!
Hozd a tőrt!
Ez boszorkányság.
Átkozott boszorkányok!
Menjünk!
Ade!
Furcsa. Már láttam ezt a helyet.
Ismerősnek tűnik. Talán egy álomból.
Nem, nem álomból.
Jól szolgál az emlékezeted.
Ki vagy te?
Kövess, Ade!
Mindent elmagyarázok.
- Ott van. Nem mozdítható. - Miért?
Hiába rángattuk, gyökeret vert. Sosem láttam ilyen könyvet.
Azok az ördög rajzai.
Még a tűz sem tudta elpusztítani őket.
Esküszöm, elkapom a boszorkányt.
Nem volt elég megégetni azt a nőt, aki csak a lehetetlent próbálta megtenni?
Ezt nézd!
- Bájital, méreg, az ördög jelképei. - Amit látok...
az pitypang. A máj és a reuma gyógyítására.
Borágó a szívre.
Kamilla és menta a gyomorra. Gyógyszerek.
Ez nem ég.
Láttál már papírt, ami nem ég?
Elkapom azt a kis boszorkányt,
és megmutatom, mit sem ér a tudományod vele szemben.
Nem lesz több boszorkány, ha nem égetik el őket!
Apám!
Esküszöm.
Abban a házban nem égett.
Cesaria!
Hiszek neked.
Bízom benned.
Hozzuk el a könyvet!
- Hogy van? - Jobban.
Ne aggódj! Jó kezekben van.
Éjjel mindenki alszik.
Én viszont soha.
És miért van nálad a medál?
Sajnálom, de nem jöhetsz. Négyszemközt kell beszélnünk.
Miért fordítasz ennyi figyelmet erre?
Rögvest megtudod.
Persepolis, elég lesz.
Ade, gyere közelebb!
Láttál már könyvet ilyen jelképekkel?
Mesélek neked valamit rólad.
Sok évvel ezelőtt mindannyian itt éltünk.
Fiúk és lányok.
A tanárunkat Diotimának hívták.
Minden tudását megosztotta velünk.
Az édesanyád, Janara és én voltunk a legtehetségesebbek.
Csak nekünk tanította meg a Királyságok könyvének titkait.
Marzio volt az egyik fiú.
Nagyon tehetséges volt, de nem szabálykövető.
Irigyelte a tudásunkat.
Részt akart venni az órákon, de Diotima csak nekünk engedte.
Nem, Marzio, te nem maradhatsz.
Menj el!
Diotima fekete lyukat látott a szívében.
Nem bízott benne.
Örökre elküldte a házából.
De egyik éjjel...
Marzio titokban visszatért.
Megtalálta a titkos átjárót, amit csak mi ismertünk.
Mindenáron tudni akarta a Királyságok könyvének titkait.
Ha még egyszer a nővéreimhez nyúlsz...
az irántad érzett szeretetem elképzelhetetlen gyűlöletté válik.
A nővéreid bántottak engem, nem én őket.
Én... Hogy is bánthatnálak téged?
Ne higgy neki, Antalia!
Távozz!
Antalia, ne hagyd elmenni! Ne bízz benne!
Aznap éjjel....
elveszítettük a tanárunkat.
Anyádra bíztuk a könyvet, és elváltunk. A házat védőbűbájjal lezártuk.
A Királyságok könyve... ír egy kiválasztott eljöveteléről.
Édesanyád küldött téged hozzám...
mert rájött, hogy rendkívüli tehetséged van, Ade.
Mondd csak: igaz, amit mondanak?
Igaz, hogy érezted, amint az újszülött lelke kiszállt a testéből?
Én egy átlagos lány vagyok.
Nincs ilyen tehetségem, nincs varázserőm.
Nem az vagyok, akinek hiszel.
Mindünkben ott a varázserő.
Csak fel kell fedeznünk.
És nem szabad félnünk tőle.
A házban van.
A könyv a házban van elrejtve.
Nekünk kell elsőként odaérnünk.
A könyv Antalia házában van elrejtve.
- Felnyergelem a lovat. - Vigyázz, Janara!
Mit mondtál el neki?
Nem mindent.
Még nem áll készen.
Add vissza a medált!
Ne! A hajamat ne!
Elég legyen!
Mondom, elég legyen! Elég!
- A hajamhoz ne érj! - Elloptad a medálom!
Miért viselkedsz így?
Már négy éve velünk vagy.
Befogadtunk, megtisztultál. Az Elveszett Városok az otthonod.
- Nem kell neked medál. - Akkor neki miért van?
Közénk tartozik.
Add ide!
Nálam lesz.
És mostantól együtt dolgoztok.
Add ide a fejszét!
Bűbáj védi.
Állj fel!
- Őrizd! - Rendben, uram.
- Nem mozdulunk. - Már úton az erősítés.
Gyerünk!
Mi történt ma igazából?
Nem mondhatok el mindent, Leptis.
De biztosra veszed, hogy ő az?
Remélem.
De én valahogy...
átlagos lánynak látom.
Ő kell, hogy legyen.
Csak ezért küldhette ide Antalia.
Tebe, én bármilyen csatában melletted állok,
de tudnom kell, miért küzdök.
- Nem tudod, hogy nem leskelődünk? - Engem ne feddjen meg egy tolvaj!
Inkább az, mint rossz ómenek hírnöke. A jöttöd előtt rendes életem volt.
- Nyugalom! Nem maradok sokáig. - Hogy mész el? Már nincs nálad a medál.
- Van egy titkos átjáró. Megkeresem. - Honnan tudod?
Tudom, és kész.
Tebe!
A Benandantik őrzik a házat.
- Hányan vannak? - Túl sokan.
Látom, még nem fáradtatok el. Jó.
Holnap fát vágtok, hogy elfáradjatok.
Még mindig hideg a ház. Be kell fűtenünk.
Megtalálta a könyvet?
Még nem.
Hol van a lány?
A lány nem juthatott messzire.
Meg fogjuk találni.
Ha már a könyvnél tartunk,
elmagyarázná, miről szól?
Nem tudom.
Csak azt mondják, keressem meg.
Ki kéri?
Őeminenciája.
Mondja meg neki, hogy...
a Benandantiknak pénz kell és ló!
Megmondom.
De ha elfogad egy tanácsot,
ez így zsarolásnak fog tűnni.
Kérem, mondja meg neki!
Gyerünk!
Azt hitted, hogy a fiatal lány az?
Nem.
Csak egy farkas.
Ma éjjel gond nélkül alhatsz.
Tudod, ha megtaláljuk, elbúcsúzhatsz tőle.
Ha nem, Rómából jönnek,
akik megkínozzák és elégetik, te pedig nem látod többet.
Engedj! Aludnom kell.
Holnap hajnalban újra útra kelünk.
Menj arrébb!
Miért félsz ennyire a lovaktól?
Mert leestem egyről.
Egy éjjel elloptam egy lovat.
Egy fiút üldöztem.
Együtt nőttünk fel egy árvaházban.
De kiválasztották, hogy egy tímárnál dolgozzon.
De ő nem akart menni.
Az ebédlőben voltunk, amikor jöttek érte.
Sírtam.
És ordítottam.
Az apácák lefogtak. De én csak dühöngtem.
És tovább ordibáltam,
amíg billegni nem kezdtek a tányérok.
Aztán hirtelen a padlóra borultak,
majd imádkozni kezdtek,
keresztet vetettek, és boszorkánynak neveztek.
Mielőtt kidobtak, levágták a hajamat.
És azóta sem nőtt vissza.
Aztán megjelent Tebe.
Csak ő fogadott be, senki más nem akart.
Hogy hívják ezt a fiút?
Spirtónak.
Spirtónak hívják.
- Régóta nem láttad? - Mióta megjöttél.
Biztos?
Láttalak az éjjel visszajönni.
Nála voltál?
És te? Neked van kedvesed?
Pietro a neve.
- A folyónál találkoztunk. - Jóképű?
Az.
Azt mondta, majd küld jelet.
Vörösre színezi az akvadukt kútjának vizét, ha találkozhatunk.
A kút vizét?
Az alig látszik innen.
Végeztetek?
Igen.
Igya meg!
Jót fog tenni.
Rá sem ismerek már.
Hidd el, apádat megmérgezi a betegségem okozta kín!
Ne ésszel próbáld megérteni!
Szeresd őt!
A szeretet az egyetlen gyógyír.
Felolvasol nekem valamit?
„A cornwalli Trisztán szerette a szőke Izoldát,
Mark király menyasszonyát,
és titkos légyottjuk után...
amikor Trisztán úr beszélni kívánt vele,
a király kertjébe ment,
ahol volt egy kút...
és elzárta a kútból csörgedező vízfolyást,
amely végigfolyt a palotán,
ahol a gyönyörű Izolda élt.
És amikor meglátta a csöpögő vizet,
tudta, hogy Trisztán a kútnál áll.”
Van egy meglepetésem. Be kell csuknod a szemed.
Ne nyisd ki!
Nyisd ki!
Büdös vagy. Meg kell fürdened, ha találkozni akarsz a fiúval.
Segíts!
Köszönöm!
Tudok római módra hajat fonni.
Még sosem jártam ott.
Gyönyörű hely.
A nők nagyon elegánsak.
És mindenféle parfümöt, anyagot lehet kapni.
Talán egyszer láthatom.
Van még egy meglepetésem.
Ezzel közelebbinek tűnnek a dolgok. Nagyobbakká válnak.
Hogy lásd a kutat.
Ez mi?
Nézd!
Mit látsz?
Egy felhőt.
Ez varázslat?
Nem varázslat, hanem tudomány.
Mi az?
Megnézhetem?
Ade, nézd, a kút!
Mennem kell.
Most rögtön!
Ezt vidd el! Szükség lesz rá.
Láttál visszajönni. Tudod, hol van az alagút?
Légy óvatos! Nagyon sötét.
Visszajövök estére, ígérem.
Ezt is vidd!
Tudod az utat a kúthoz?
Ade, légy óvatos!
Veszélybe sodrod az életed és a miénket is.
Tudod, milyen más állambelit szeretni.
Menj!
Régóta várlak.
Féltem, hogy nem látlak többé...
Rövidszoknyás!
Ade a nevem.
Én Pietro vagyok.
Tudom.
Jöttem, amint megláttam a víz színét.
Álmodtam rólad.
- Mesélj! - Álmomban táncoltunk.
Az nem én voltam. Rémesen táncolok.
Én is. De majd megtanuljuk.
Mi a baj?
Mindenütt keresnek téged.
- Nem vagy biztonságban itt. - Pietro, találtam biztos menedéket.
Senkiben sem bízhatsz.
Ezek egy fillérért eladnának.
Akik befogadtak, azok soha.
Mióta ismered őket?
Érzésre ezer éve.
Egész Serra boszorkánynak tart.
És te?
Szerintem nincsenek boszorkányok.
Legfeljebb képzeletben.
És ha igazuk van?
Ha el vagyok átkozva?
Nem tudom, ki vagyok, és ki lehetnék.
Csak abból a könyvből deríthetem ki.
Várj!
Nem mondott semmit?
Mindenhol kerestem. Nincs itt.
Ő talán tud mondani valamit.
Sok időt töltöttetek együtt.
Hogy lehet, hogy nem tudsz semmit?
Nem tudok.
De összebarátkoztatok.
- Nem mondott semmit. - Akkor megszökött?
Nem. Nem hagyta volna itt az öccsét.
Ha megtalálják,
megkínozzák és megölik.
Gondolkozz! Mire mész a hűségeddel?
Azt mondta, visszajön, mielőtt leszáll az éj.
Elég! Mondd el, amit tudsz!
Az akvadukt kútjához ment.
Óvatosan!
Ezt meg tudod csinálni?
Egy, kettő, három négy...
A Királyságok könyve...
ír egy kiválasztott eljöveteléről.
Mindünkben ott a varázserő.
Csak fel kell fedeznünk.
És nem szabad félnünk tőle.
Hagyd békén!
- Harcolj velem! - Gyerünk!
Miért nem ölted meg?
Nő volt.
A feliratot fordította: Gribovszki Réka