PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Shoř v pekle...
čarodějnice!
Nechte to být.
Otec Tosco mi řekl, ať hledám knihu. Vrátíme se do domu té stařeny.
Půjdeme.
Nemusíte se bát, najdeme ji.
Spirto, osedlej koně.
Pojď blíž, Ade.
Neboj se.
Matko!
Jak je to možné?
Matko!
Poberte, co můžeme potřebovat.
Spirto.
Spálíme je.
Cesario, podívej.
Co se děje?
Netuším.
Jsou to ďáblovy kresby. Vezmeme je Santemu.
Vezměte je všechny.
Našla jsem ji.
Pojď sem a pomoz mi.
Podej mi dýku.
Jsou to čáry.
Prokleté čarodějnice.
Pojďme.
Ade.
Je to divné, ale už jsem to tu viděla.
Je mi to tu povědomé. Možná to byl sen.
Ne, nebyl to sen.
Tvá paměť ti dobře slouží.
Kdo jsi?
Následuj mě, Ade.
Všechno ti vysvětlím.
- Kniha je tam. Nemohli jsme ji vzít. - Proč?
Chtěli jsme je vytáhnout. Drží ji kořeny.
Takovou knihu jsem neviděla.
Jsou to výkresy ďábla.
Ani oheň je nezničil.
Otče, slibuji ti, že tu čarodějnici chytím.
Nestačilo upálit tu ženu,
jejíž jedinou chybou bylo se snažit dosáhnout nemožného?
Podívej.
Lektvary, jedy, symboly ďábla.
Vidím tu...
Pampelišku. Léčí játra a revmatismus.
Brutnák je na srdce.
Heřmánek a máta na žaludek. Jsou to léky.
Tohle nehoří.
Už jsi viděl papír, co nehoří?
Já tu čarodějnici chytím
a ukážu ti, že tváří v tvář s ní jsou tvá studia k ničemu.
Čarodějnice přestanou existovat, když je přestanete pálit!
Otče.
Přísahám.
V tom domě to nehořelo.
Cesario.
Já ti věřím.
Věřím ti.
Pojďme pro tu knihu.
- Jak mu je? - Lépe.
Neboj se. Je v dobrých rukou.
Všichni v noci spí.
A já nikdy nespím.
A proč máš ten medailon ty?
Je mi líto, nemůžeš jít s námi. Musím s ní být sama.
Proč téhle věnuješ tolik pozornosti?
Brzy to zjistíš.
Persepolis, už dost.
Ade, pojď blíž.
Nevidělas někdy knihu s podobnými symboly?
Teď ti o sobě povím příběh.
Před mnoha lety jsme tu všichni žili.
Chlapci i děvčata.
Naše učitelka se jmenovala Diotìma.
Naučila nás všechno, co víme.
Tvá matka, Janara a já jsme byly nejnadanější.
Jenom nás naučila tajemství Knihy Království.
Jeden z chlapců se jmenoval Marzio.
Byl velmi talentovaný, ale nerespektoval pravidla.
Záviděl nám naše vědění.
Chtěl, aby ho DIotima brala na naše lekce, ale ty byly jen pro nás.
Ne, Marzio, nemůžeš tu zůstat.
Jdi pryč.
Diotima viděla v jeho srdci černou díru.
Nevěřila mu.
Řekla mu, ať sídlo navždy opustí.
Ale jednou v noci...
se Marzio potají vrátil.
Našel tajnou cestu, o které jsme věděly jen my.
Chtěl znát tajemství Knihy království za každou cenu.
Ještě jednou sáhneš na mé sestry...
a láska, kterou k tobě chovám, se promění
v nenávist nepředstavitelné síly.
To tvé sestry ublížily mně.
Já... Jak bych ti mohl ublížit?
Nevěř mu, Antalio!
Odejdi.
Antalio, nenech ho jít. Nevěř mu!
Tu noc...
jsme přišly o naši učitelku.
Svěřily jsme knihu tvé matce a rozloučily se.
Sídlo jsme uzavřely a ochránily kouzlem.
Kniha Království...
mluví o příchodu vyvolené.
Tvá matka tě poslala až ke mně...
protože věděla, že máš velký dar, Ade.
Pověz mi, říkají pravdu?
Je pravda, že jsi cítila duši toho miminka...
jak opouští jeho tělo?
Jsem obyčejná dívka.
Nemám tenhle dar ani tu moc. Já...
nejsem, co si myslíš.
Všichni máme nějakou moc.
Jen ji musíme objevit.
A nebát se jí.
Je uvnitř domu.
Ta kniha je ukrytá v domě.
Musíme ji vzít, než ji najde někdo jiný.
Ta kniha je ukrytá v domě Antalie.
- Osedlám koně. - Opatruj se, Janaro.
Co jsi jí řekla?
Všechno ne.
Ještě není připravená.
Vrať mi ten medailon.
Ne, moje vlasy ne!
To stačí!
Řekla jsem dost. Dost!
- Ještě na mě sáhni a zabiju tě! - Ukradlas mi medailon!
Proč se takhle chováš? Proč?
Jsi s námi už čtyři roky.
Přijaly jsme tě sem, pokřtily tě. Patříš do Ztracených Měst.
- Žádný medailon nepotřebuješ. - Tak proč ho ona má?
Je jedna z nás.
Dej mi ho.
Nechám si ho.
A odteď budete spolupracovat.
Podej mi sekeru.
Je chráněná kouzlem.
Postav se.
- Zůstaňte tu a hlídejte to. - Ano, pane.
- Nepohneme se odsud. - Posily jsou na cestě.
Pojďte.
Co se dneska stalo?
Nemůžu ti říct všechno, Leptis.
Jsi si jistá, že je to ona?
Doufám, že ano.
Ale zdá se...
být jako každá jiná.
Musí to být ona.
Antalia by nám ji jinak neposlala.
Tebe, budu na tvé straně v každé bitvě...
ale musíš mi říct, za co bojuju.
Nevíš, že nemáš špehovat ostatní?
Zlodějka mě napomínat nebude.
Lepší než být předzvěstí zlých znamení.
Než jsi přišla, vedla jsem normální život.
Uklidni se. Nebudu tu dlouho.
Jak bys mohla odejít? Už nemáš ten medailon.
Je tu tajná cesta. Najdu ji.
A jak to víš?
Prostě to vím.
Tebe.
Benandanti ten dům hlídají.
- Kolik jich tam je? - Příliš mnoho.
Vidím, že ještě nejste unavená. To je dobře.
Zítra tu energii využijete na sekání dřeva.
V domě je pořád zima, musíme si zatopit.
Našli jste tu knihu?
Ještě ne.
Kde je ta dívka?
Nemohla utéct daleko.
Najdeme ji.
Ohledně té knihy...
mohl byste mi říct, o co se jedná?
To nevím.
Jen mi řekli: „hledejte knihu“.
Kdo ji chce?
Jeho Eminence.
Řekněte Jeho Eminenci...
že Benandanti potřebují peníze a koně.
Řeknu mu to.
Ale jestli chcete radu...
takto to bude znít jako vydírání.
Jen mu to prosím řekněte.
Jdeme!
Myslels, že to byla ta mladá holka?
Není.
Je to jen vlk.
Dnes můžeš spát bez obav.
Pochop, že když ji najdeme, můžeš se s ní rozloučit.
Pokud ne, pošlou muže z Říma.
Ti ji umučí a upálí a ty už ji nikdy neuvidíš.
Nech mě projít. Musím se vyspat.
Zítra za úsvitu vyjedeme znova.
Z cesty!
Proč se tak bojíš koní?
Protože mě shodil.
Jednou jsem ukradla koně.
Honila jsem kluka.
Vyrůstali jsme spolu v sirotčinci.
Ale jednoho dne ho vybrali na práci u koželuha.
Ale on nechtěl jít.
Když pro něj přijeli, byli jsme v refektáři.
Brečela jsem.
A křičela.
Jeptišky mě pevně držely. Ale já zuřila.
A pořád jsem křičela a křičela...
dokud se nezačaly chvět talíře.
A pak najednou popadaly na zem.
Pak se začali modlit...
a křižovat a říkat mi: „čarodějnice“.
Než mě vyhodili, ostříhali mi všechny vlasy.
A od té doby mi nenarostly.
A pak se objevila Tebe.
To ona mě přijala, když mě nikdo jiný nechtěl.
Jak se ten kluk jmenuje?
Spirto.
Jmenuje se Spirto.
- Už jsi ho neviděla dlouho? - Od doby, cos přijela.
Jsi si jistá?
Viděla jsem tě se jednu noc vracet.
Šla jsi za ním?
A co ty? Máš někde svého milého?
Jmenuje se Pietro.
- Potkala jsem ho u řeky. - Je hezký?
Ano.
Řekl, že se zase sejdeme, že mi pošle znamení.
Zabarví vodu ve fontáně u akvaduktu na červeno,
- až se budeme moct sejít.. - Ve fontáně?
Odsud je to špatně vidět.
Máte hotovo?
Ano.
Vypij to.
Pomáhá ti to.
Už ho nepoznávám.
Má nemoc otravuje mysl tvého otce.
Nesnaž se to pochopit rozumem.
Miluj ho.
Protože láska je jediný lék.
Nechceš mi něco přečíst?
„Co se pán Tristan z Cornwallu zamiloval do Izoldy plavé...
nevěsty krále Marka...
a měli tajné dostaveníčko...
kdykoli s ní chtěl pán Tristan mluvit,
šel do královské zahrady,
kde byla fontána...
a utišil proud, pryštící z fontány,
který protékal palácem,
kde krásná Izolda žila.
Když uviděla lenivý proud vody,
věděla, že je Tristan u fontány.“
Mám pro tebe překvapení. Ale musíš zavřít oči.
Neotvírej je!
Už můžeš.
Fakt smrdíš. Měla by ses umýt, když chceš za tím klukem jít.
Pomoz mi.
Díky.
Umím zaplétat vlasy tak, jako v Římě.
Nikdy jsem tam nebyla.
Je to nádhera.
Ženy tam jsou velmi elegantní.
A můžeš si koupit nejrůznější vůně a látky.
Třeba tam jednou pojedeme.
Mám pro tebe další překvapení.
S tímhle uvidíš do větší dálky.
Malé věci se zvětší.
Tak uvidíš svou fontánu.
Co je to?
Podívej.
Co tam vidíš?
Mrak.
Je to kouzlo?
Ne, není to kouzlo. Je to věda.
Co se děje?
Můžu se taky podívat?
Ade, podívej, fontána!
Musím jít.
Teď hned!
Na, budeš to potřebovat.
Vidělas mě se vracet. Víš, kde ten tunel je?
Buď opatrná, je tam opravdu tma.
Vrátím se před setměním, slibuju.
A tohle.
Víš, kudy k fontáně?
Ade, buď opatrná.
Ohrožuješ svůj život i ty naše.
Víš, co znamená mít lásku v jiné říši.
Běž!
Dlouho jsem na tebe čekal.
Bál jsem se, že už tě nikdy neuvidím...
Polosukně.
Jmenuju se Ade.
Já jsem Pietro.
Já vím.
Přišla jsem, jak jsem uviděla, že se barva mění.
Zdálo se mi o tobě.
- Pověz mi o tom. - Zdálo se mi, že tančíme.
To jsem nebyl já. Neumím tančit.
Já taky ne. Znamená to, že se to naučíme.
Co se děje?
Všude tě hledají.
Není tu pro tebe bezpečno.
Pietro, našla jsem bezpečný úkryt.
Nikomu nevěř.
Ti lidé tě prodají za almužnu.
Ti, co mě přijali, by to neudělali.
Jak dlouho je znáš?
Jako bych je znala odjakživa.
V Serře si každý myslí, že jsi čarodějnice.
Co si myslíš ty?
Myslím, že čarodějnice neexistují.
Nebo jsou v lidských myslích.
Co kdyby měli pravdu?
Co když v sobě tuhle kletbu mám?
Nevím, kdo jsem, ani kdo bych mohla být.
Odpověď na to je jen v té knize.
Počkej.
Nic neřekla?
Hledala jsem ji všude, ale není tu.
Možná nám něco řekne ona.
Byly jste spolu dlouho.
Jak je možné, že nic nevíš?
Já nic nevím.
Ale začaly jste se přátelit.
- Nic mi neřekla. - Pak tedy utekla?
Ne. Nikdy by neopustila svého bratra.
Když ji najdou,
budou ji mučit a zabijou ji.
Zamysli se. Čeho svou loajalitou dosáhneš?
Řekla, že se před soumrakem vrátí. Vrátí se.
Dost. Musíš mi říct, co víš.
Šla k fontáně u akvaduktu.
Buďte obezřetné.
A dokážeš tohle?
A jedna, dvě, tři, čtyři...
Kniha království...
mluví o příchodu vyvolené.
Všechny máme moc.
Jen ji musíme objevit.
A nebát se jí.
Nechte ji!
- Bojuj se mnou! - No tak.
Proč jsi ho nezabil?
Byla to žena.
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková