Раніше в «Маніфесті».
На землю! Негайно!
Ні!
«Xers» постійно нападають на пасажирів.
Хтозна, на що ще вони готові?
- Я дзвонив Олів. Не відповіла. - Тато розбив її телефон.
Не пам'ятаєш, Поле? Ти побив свою дружину.
Ти не розумієш, наскільки сильна моя тривожність.
В Отем була донька. Їй було вісім.
Вона втратила опіку через ув'язнення у 2011-му.
Я зроблю, що маю.
Коли повернуся до Вашингтона, тебе звільнять.
Тоді краще поквапся. Зараз ти тут не головна.
Забирайся звідси.
В агента Корделла пухирі. На них є ДНК капітана Дейлі.
Допоможете йому?
Він мертвий.
Твій батько міцно спить.
Як убитий.
Йому горщика над головою розіб'єш, а він не прокинеться.
Ти чому мені це кажеш?
Просто тримаю тебе в курсі щодо сну твого тата. Ось і все.
Тут так спокійно. Не хочу їхати.
Пройшло лише два дні, а я вже майже забув про ізолятор.
Ми правильно вчинили?
Авжеж.
Ти йдеш у ліжко чи ні?
Мій тато нагорі.
- Неймовірно. - Знущаєшся, так?
Саанві попереджала мене. Але я мав це зробити.
- Гнів заволодів мною. - Бене!
- Ні, це моя провина. Я не зміг зупинитися. - Бене, годі картати себе.
Ти маєш ненавидіти мене, Венсе. У нас зникли поклики.
Без покликів ми приречені.
Моя сім'я. Твоя сім'я. Усі в небезпеці через мене.
Ти намагався зупинити Анджеліну. Ти не міг знати.
Що нам тепер робити?
- Нагорі чисто. - Не думаю, що хтось нас бачив.
Іден, ти, певно, сумуєш за іграшками.
Сходи в кімнату й вибери, які хочеш.
То де ж він?
Дідусь? Він наче зник. Другий поверх теж обшукали.
Я знайшов там оце.
Вони щось шукали.
Або когось.
- Треба забиратися звідси. - Але куди?
Не знаю, але зараз усе пішло шкереберть.
Чому дідусь не прийшов у зазначене місце? Чому не подзвонив?
Він не міг просто кинути нас.
А якщо він утік від людей з ізолятора й повернеться?
Не знаю, спитаю тата. Може, він щось знає.
Ми побачимо тата?
Я можу зачекати на дідуся. А ти поквапся.
Гаразд, ми підемо до тата,
але дорогою назад поквапимося, добре?
Добре.
Це все, що в нас на сніданок.
Дякую.
Звісно, не шведський стіл. Може, вони все з'їли.
Вони дуже перелякані.
Треба допомогти.
Я знаю, що ви боїтеся, але нас не варто боятися.
Я прийшла допомогти.
Нам не потрібна твоя допомога. Забирайся.
Я...
Мені немає куди йти. Я теж пасажирка, як і ви.
Ти не така, як ми.
Саме так.
Ми не вбивці.
Ти вбила дружину Бена Стоуна.
Ми знаємо.
Гаразд, це...
Це тому, що я...
Я думала, що...
Я обраниця Бога. Ви не уявляєте, що я пережила.
Який Бог хотів цього?
Я... Ні. Я обрана.
Ми не хочемо це чути.
Ми прийняли рішення. Щойно стемніє, ти маєш піти звідси.
Шахрая теж забери.
МАНІФЕСТ
Гаразд. У мене є все зі списку. Тобі подобається томатний суп?
Але це просто соус під головну страву -
сендвічі із сиром на грилі.
А вони тобі дуже подобається.
За діаграмою легкої та смачної їжі, вони десь посередині.
Узяв масло?
Вистачить на п'ять місяців споживання.
Гадаєш, ми тут на стільки?
Не знаю.
Гадаю, очевидно, що працівники ізолятора шукають нас.
Просто шкода, що ми не можемо повідомити Олів та Кела, де ми.
Телефон прослухають. Не варто їх уплутувати.
Скоро все затихне, так?
Ну, поки не затихне,
краще пожити тут.
Життя без покликів.
Усе гаразд.
Я допоможу. Ось так.
Ось так.
Гаразд. То що приготувати вашій чудовій доньці на сніданок?
Зовсім нічого.
Ти вже готував мені. Твоя їжа гірша, ніж моя.
З сендвічами із сиром я впораюся.
Хоча, може ще зарано.
Ніколи не зарано, але я буду вівсянку.
Гаразд.
Усе готово?
Усе готово, щоб доставити тіло до Ґупти.
Добре. Вивозимо.
Ти не вчишся.
У мене немає на тебе часу.
Забула, що сталося з «Еврикою»?
Ти був головним, коли все пішло шкереберть.
Я витягнув із ситуації максимум.
Не можна пришвидшувати розгадку рейсу 828.
Стріляти в літак чорною блискавкою.
Хтозна, що вони зроблять із Дейлі?
Не можна було тебе пускати. Ти занадто чутливий.
Я так радий бачити вас.
Циммер зупинила нас перед входом.
Вона багато питала про місцеперебування тітки Мік.
Я сказала, що гадки не маю, де вона.
Кілька днів тому в мене було те саме. Я сказав Циммер те саме, що й ти.
Я гадки не маю, де Мік.
Я сумую за тобою.
І я за тобою сумую, доню.
А ще ми сумуємо за дідусем.
Де він, я теж не знаю.
Але я знаю, що через п'ять днів почну хвилюватися.
Однак, я думаю, що з ним усе добре.
Олів.
Забирай Іден!
Олів!
Знайди Мік!
Татку!
Знайди Мік! Усе буде добре.
Татку!
Боже мій! Що відбувається?
Хапай руку!
Ні!
Іден!
Слідкуйте за виходами! Допоможіть!
Там ви втратили двох охоронців.
А перед цим двоє померли від пухирів на шкірі.
А ще сарана. Вода на моїй руці перетворилася на кров.
Ніякі гроші цього не компенсують.
Ці люди приречені. Потрібно щось зробити.
Ми робимо. Я говорила з урядовцями у Вашингтоні.
Дозволили протокол ізоляції. Виконувати негайно.
До роботи.
НЕМАЄ СИГНАЛУ
Що таке протокол ізоляції?
Те, що ми мали зробити ще давно. Ці люди небезпечні.
Час закрити їх і забиратися звідси.
Охоронці підуть, ми відчинимо внутрішні двері,
і пасажири отримають бажане.
Керуватимуть ізолятором.
Не можна покидати їх. Вони люди.
- Як щодо їхніх прав? - Рішення прийнято.
Високопосадовцями.
Цьому можна було запобігти. Ми не винні в цьому!
Це лише попередження! Для вас! Ви мали випустити нас!
Ми пробували по вашому. Ми слідували покликам.
Але люди й далі помирають. Через вас!
Де вони, там біда.
Стережіть кожен вихід, поки всі співробітники не вийдуть.
Тепер ви самі тут.
Випустіть нас!
Ми тут помремо з голоду!
Не віриться, що вони це роблять.
З нами так не можна!
У нас є сім'ї!
Бене!
Венсе!
Пробач мені, брате.
Я зробив усе, що міг, але...
Так, я знаю.
Зараз військові оточують периметр.
Будівлю закриють для зовнішнього світу.
Ніхто не зайде й не вийде.
Не думаю, що зможу це виправити.
І це після того, через що ми пройшли.
Я не думав, що дійде до цього.
Нічого, Венсе.
Я вдячний за те, що ти робив.
Я можу зробити ще одну річ.
Це - ключ-карта до складу з їжею.
А це ключ до пацієнтів Інституту Нейродосліджень.
Після крику Анджеліни всі були в реанімації.
- Їм потрібен особливий догляд. - Особливий догляд?
Саанві тут немає, я... Як мені доглядати за ними?
Ти ж лідер! Змусь людей працювати.
Щойно всі охоронці вийдуть, двері відчиняться.
Жителі блоків зустрінуться знову.
Усі пасажири.
І лише ти можеш мотивувати їх всіх.
Послухай мене, Бене!
Брате, я не маю точних даних щодо всього, що у вас тут є.
Сподіваюся, ви протягнете дев'ять місяців.
До дати смерті.
Мені треба йти.
Іди. Іди до своєї родини.
- Венсе! - Так.
Знайди моїх дітей.
Скажи, що я їх люблю. Допоможи їм знайти Мік.
Добре.
В ізоляторі ти спитав, чому мені можна довіряти.
Тепер моя черга.
Слухай, я не вдаватиму того, ким не є.
Ти надто розумна.
Ти знаєш, що я опортуніст.
Лише так можна вижити в цьому світі.
Але я обираю найкраще.
Тож поставив на тебе.
Ти використовуєш мене.
Ні, подруго, настав час тобі скористатися мною.
Слухай.
Я можу допомогти.
З чим?
Вмовлю їх послухати.
Ти не розмовляєш їхньою мовою.
У тебе є сила сапфіра, а в мене - сила красномовства.
Вам потрібно порозумітися.
Нагадай, що в тебе такі ж проблеми, як у них.
Як в Отем, яка втратила опіку над донькою.
Або в Пола, який знущався з дружини.
Це правда, Ісус не їв із фарисеями.
Він був другом грішників.
Таблички всіх пасажирів у мене отут, а це означає,
що в мене є вся потрібна інформація про нас - грішників рейсу 828.
Я допоможу порозумітися з ними.
Так нас не викинуть у великий, жорстокий світ.
Олів, що ти робиш усередині? Ти мусиш тікати.
Ні, не можу. Іден десь тут.
Іден?
Двері скоро зачиняться. Усі, хто досі тут, не вийдуть.
Бен знайде Іден, але ти маєш вибиратися. Ходімо.
Ні! Я надто довго була на волі.
Я вже пропустила п'ять років із татом,
і не знаю, скільки часу лишилося.
Я розумію.
Будь ласка, скажіть Келу, що мені шкода.
Нагляньте за ним, поки нас не буде.
Нічого.
Тату, ти щодня стаєш сильнішим. Так і є.
Пам'ятаєш, коли я була маленькою, і мені дуже хотілося розвести багаття.
Я все намагалася, і ось уже майже здалася.
І тут я побачила миготіння.
Ти підсунув газету й багаття розгорілося.
І ти сказав: «Бачиш?
Тобі потрібна лише іскра».
Достатньо найменшої іскри. Ти відновишся.
Обіцяю.
А ось і заряд енергії.
Ого, я неіронічно вражена.
Бачиш, я зрізав скоринку.
Бам! У тебе тут справжній Боббі Флей.
Не думаю, що Боббі каже «бам», але це нормально.
Гаразд. Суть у тому, що я приготував їжу для леді,
і лише раз обпікся, тож...
Гадаю, це найдинамічніша подія в цьому місці,
адже тут не половиш бандитів, не повибиваєш двері.
Але це ж добре?
Так?
Ти ж не жалкуєш?
Що втекла?
Ні, узагалі.
Джею, я дійсно рада, що я тут із тобою.
Це схоже на те життя, яке могло в нас бути,
якби літак сів, коли мав.
Тоді що таке?
Я знаю тебе. Щось не так.
Я розгубилася.
Останні кілька днів я відволікала себе,
але без покликів
я втратила свою мету.
Я розумію.
Слухай, я не знаю, що буде далі,
але разом ми точно впораємося.
Так і є.
- Гадаєш, вони повернуться? - Ні.
- Ми помремо з голоду. - Не можна лишати нас тут. Це божевілля!
- Якби хотіли вбити, могли б застрелити. - Тоді я буду тут.
Бене. Ну ж бо. Що скажеш?
Справді.
Не знаю.
Ті Джею?
Олів?
Ті Джею!
Олів!
- Олів. - Тату.
- Що ти тут робиш? - Вибач.
Де Іден?
Вибач.
- Коли стався землетрус, вона втекла. - Що?
Але вона тут. Треба її пошукати.
Добре. Гаразд.
- Пошукаємо. Ходімо. - Так.
Олів та Іден у нормі? Мали вже повернутися.
Вони в безпеці.
Дякувати Богу.
Де вони?
В ізоляторі з твоїм батьком.
А чому вони досі там?
В ізоляторі відкрився розлом.
Він поглинув тіло Дейлі й кілька охоронців.
Директорка Циммер вивела всіх робітників з ізолятора.
І потім назавжди закрила всіх усередині. Включно з Олів та Іден.
То вони там застрягли?
Це їхній вибір.
Вони захотіли залишитися з батьком.
Сподіваюся, це не надовго.
Олів попросила вибачитися й наглянути за тобою.
- То тепер я сам. - Ні, ту тебе є я.
Дякую.
А як же ваша родина?
Мої хлопці зараз із Естель у Флориді. Усе добре.
Вони в безпеці.
Я подбаю і про твою безпеку.
- Є звістки від тітки? - Від Мік? Ні.
Вони з Джаредом утекли з ізолятора.
Їх шукають, тож вони залягли на дно.
Не переймайся.
Вони знають, що роблять. Вона зв'яжеться з тобою, коли...
- Це... - Це поклик. Я бачив карти й...
Це неможливо. Ні в кого більше немає покликів.
Ви про що?
Анджеліна стерла їх у всіх пасажирів
своїм жахливим криком.
Келе, якщо в тебе ще лишилися поклики, то ти такий один.
Тоді потрібно починати.
То це правда. Тут уже живуть люди.
Я Том. Я живу тут поблизу.
Котяча скринька?
О, так. Вона вирізняється.
Колишня поставила.
Джаред, радий знайомству.
Курка в меді та оцті. Прямо зі скороварки.
Ви ж не вегетаріанець, паскетеріанець чи якийсь там анець?
Ні. Медова курка звучить смачно. Дякую. Мило з вашого боку.
Немає за що.
У цьому районі ми наглядаємо одне за одним.
Кілька років тому 828-мі вбили хлопчину, що жив тут.
І вбили поліціянта. Відтоді це місце пустувало.
- Це точно було так? - Так казали.
Якщо вам щось знадобиться, ви знаєте, де мене знайти.
Котяча скринька. Запам'ятав. Дякую.
Тільки швидко. Вам уже час іти.
Спокійно.
Знаю, ви дуже хочете продовжити
тулитися одне до одного в темряві.
Які серйозні.
Слухайте, ви знаєте, що я не святий.
У мене є свої питання до Анджеліни, повірте.
Я розумію вас.
Але я змінив свою думку.
Якщо дасте їй п'ять хвилин, ви зрозумієте чому.
Я знаю, що ви про мене чули,
і розумію, чому хочете прогнати мене.
Я зіпсована, погана людина.
Я робила помилки,
але нехай той, хто без гріха, перший кине в мене камінь.
Іґане, ти збрехав, що ти сирота.
Ти зловживав покликами.
Постійно думав лише про себе.
Поле, твоя дружина так тебе боїться,
що сховалася від тебе після приземлення.
Отем. Те, що ти була у в'язниці, означає,
що донька може вже не побачити справжню матір.
Я не впевнена, чи варто розповідати про тебе, Астрід.
Не хочу будити твою жахливу тривожність.
У нас усіх є недоліки.
Ми всі помилялися.
На щастя, Господь використовує найменших цих.
Але якщо не вірите цьому,
може, повірите оцьому.
Всі знають, що кінець світу другого червня.
Але Бог обрав мене, щоб повести гідних на страшний суд.
Щоб створити новий світ.
Я поведу вас до спасіння, адже Бог вказав мені шлях.
Я покажу вам його.
Якщо не виженете.
Камери вимкнулися.
Вибач, тату.
Нічого. Це була гарна ідея.
Якби вони працювали, ми б бачили усе.
Ми її знайдемо її.
Татку?
Іден. Йой! Доню, усе гаразд?
Ти, мабуть, дуже злякалась.
Нічого. Зі мною Джолін.
Ім'я її ляльки.
А я назву свою першу сиву волосину на твою честь.
Дякую.
Я радий, що ви зі мною, але...
- Усе буде добре. - Так.
Тепер ми всі разом. Ось що важливо.
Бачиш?
У всього є хороша сторона.
- Ось. - Ліворуч. Проходь. Ліворуч.
У поклику я бачив королеву чирв,
бубнову, пікову та конюшинову.
- Хрестову. - Га?
Хрестову королеву.
Так. Ніби хрестовий похід зібрали.
Ого.
Не зважай.
Але замість букви «Q» у кутку я бачив цифри.
Шість, два, три й вісім.
Вони були в такому порядку. А ще в поклику я не міг дихати.
Є компанія, «Чотири Королеви», яка займається кондиціонерами.
У них такий логотип.
Клас! Потрібно сходити до них в офіс і розвідати, що там.
Ми знайомі?
Я ж колишній АНБ. Умикай комп'ютер.
Є. Розклад кожного фургона на місяць.
АНБ - це вам не КДБ!
- Годі. - Добре, вибачте.
Тепер лише в тебе є поклики. Цей поклик важливий.
Добре. Що в нас тут?
Компанія відстежує рух фургонів.
Ми бачимо не лише, де вони, але і їхню швидкість, кількість зупинок...
- Страшно. - Це лише верхівка айсберга.
Чекайте, отут. Шість, два, три, вісім. Це наш фургон.
За розкладом він має прибути до ізолятора завтра.
Дивно. Чому він так далеко від робочої зони.
Це дуже далеко.
У мене чудовий плейлист для подорожей.
- Любите дабстеп? - Мій найулюбленіший степ.
Почистила?
Так. Наступного разу цим займатимешся ти.
Ходи сюди.
Це набагато важче, ніж я думала.
Бачити його таким.
Може, ми переоцінили себе?
Важливі речі нелегкі.
Так.
Ти замовив їжу після провалу сирних сендвічів?
Як ти швидко здаєшся. Боже.
Ні, це вітальна страва від сусіда.
Ти б насміялася з нього. А тоді б відлупцювала його.
Він розповідав, що тут трапилося. Почув від когось.
Звинувачував пасажирів.
Тобто мене.
Масштаби дезінформації про нас жахливі.
Якби в нас були поклики, ми могли б довести, що чинимо на благо.
Без них
я не знаю...
Я вже не знаю, як допомогти.
Ти про що? Ти зараз допомагаєш.
Ти зараз разом із татом.
Мабуть.
Не знаю. Я ніби в пастці.
Мені потрібно вийти кудись. Пробігтися.
Слухай, я була у в'язниці цілий рік.
Я не дам закрити себе ще на дев'ять місяців.
Не вибігатиму на головні дороги.
Бережи себе, будь ласка.
Уникай незнайомців.
Овва. Я не був в одному приміщенні з деким понад рік.
Так.
Різні групи.
Так.
Пасажири, тепер ми на самоті!
Ховайтеся! Не виходьте до сигналу.
Покінчимо із цим раз і назавжди.
Це час розплати!
Ви всі поводитеся, наче жертви,
але ви не жертви!
Ви кривдили людей. Убивали людей.
Ні, не вбивали. Ми нікого не скривдили, Квінне.
Визнай це.
Я спостерігав, як мої брати-охоронці
один за одним помирали через вас!
Я розумію, чому тобі так здається, але ми намагаємося це зупинити.
Маячня.
Ви знали про розломи. Ви знали про пошесті.
Можете собі виправдовуватися,
але кожна смерть, кожне руйнування
трапляється через вас!
Визнайте, що це ви накоїли!
Він небезпечний.
Маю ім'я водія, дату народження, судимості.
- Є щось незвичне? - Так. Дуже.
Водія фургона заарештовували за напад на 828-го,
а ще помічали на форумах «Xers».
Добре, що він не потрапить в ізолятор.
Йому й не треба. Йому достатньо дістатися будівлі
й запустити фреон, але ми його не підпустимо.
Фургон їде.
Гаразд, ми за 20 хвилин їзди. Вирушаймо.
Не забрудни сидіння.
Раніше я думав, що ви страшний, але ви простий татусь.
Тати теж іноді страшні.
Прийнято.
Що ж, апостолко Енджі, будь ласка.
Щойно було голосування. Нам дозволять лишитися.
Але я досі не розумію, чому ти допомагаєш мені.
Ти думаєш у першу чергу про себе
й не так давно ти зрадив мене.
Використав маму, щоб отримати винагороду, то що змінилося?
Я змінився.
Я дещо усвідомив.
Ти обрана.
Подивися на свою долоню. Це не абищо.
Мій перший поклик показав мені сапфір.
Згодом я знайшов його.
Тепер він
вплавився у твою руку, наче сир у випічку.
Тобі судилося володіти ним.
Не мені.
Усі ці люди
слухатимуть тебе.
Не мене.
Так ти не розв'яжеш цю проблему.
Навіщо ти це робиш?
Чому ти тут?
Я залишився, щоб покласти цьому край.
Я тут, бо наважився зробити те, чого не можуть вони!
- Це не так! - Іден, тікай!
- Що тут робить дитина? - Ні, будь ласка.
Він помиляється.
Ви боїтеся.
Іден.
Я теж іноді боюся.
Але в мене є Джолін.
Може, якщо у вас була б Джолін, ви більше не боялися б.
Вона просто дитина. Вона не розуміє.
Будь ласка, не кривдьте її.
Він нікого не скривдить. Запевняю.
Гаразд, Квінне. Послухай.
Ти маєш повне право боятися, не розуміти чогось, злитися. Усі ми маємо.
Але не ми провокуємо апокаліпсис. Ми хочемо його відвернути.
Я хочу лише зупинити це
й далі спостерігати, як моя донька росте
у світі, такому ж доброму й гарному, як і вона.
І якщо хочемо, щоб у нас було хоч якесь майбутнє,
потрібно розшифрувати поклики.
Але для цього, Квінне,
нас варто випустити.
Я не можу вас випустити.
Що ви робитимете з нею?
Коли я вийду звідси, двері за мною зачинять.
Тату, я хочу бути з тобою.
Вона вже достатньо часу провела без тебе.
І я теж.
Вони лишаються.
Тоді я повертаю оце.
Допоможіть, будь ласка!
Допоможіть!
Моя нога!
Ви поранені.
- Ні! - Я знав, що ти 828-ма, сучко!
Я думав, що вас усіх ув'язнили.
Нехай здохну, якщо хоч один з вас житиме тут.
Тітко Мік!
Усе гаразд?
Що сталося?
Як ти...
О Боже. Я бігла, і він напав на мене.
Що ви тут робите?
У мене був поклик.
Ми відстежили фургон компанії й знайшли тебе тут.
Поклики завжди дивують.
- Думала, у нас їх більше немає. - Гадаю, вони є лише в мене.
Слава Богу. Гадаю, цей чоловік упізнав мене
й удав, що його причавило фургоном.
Гадаю, він ненавидить нас.
Дивно. Я не бачив тебе в поклику. Певно, ми не допомагати прийшли.
Цей фургон мав завтра їхати на обслуговування ізолятора.
Поглянемо, що всередині.
Це не фреон.
Що це таке?
Це зарин.
Газ без кольору, запаху і дуже токсичний.
Він, певно, хотів пустити його через вентиляцію й отруїти усіх усередині.
Тому я не міг дихати в поклику.
Час вам накивати п'ятами. Я подбаю про це.
Ти знаєш, де ми?
Стоп, ми...
Це біля Таріка? Не дарма дороги знайомі.
Знаю, тобі важко повертатися сюди.
Але я, Джаред та дідусь
останні кілька днів живемо тут.
Емметте. Я надішлю тобі адресу.
Забереш сміття.
Схоже, ви з Анджеліною зблизилися.
Так, ну, у твоїй руці немає сапфіра.
Щоб ти знав, я тобі зовсім не довіряю.
Мені й не варто довіряти.
Важлива лише вона.
Я не можу.
Нам звідси не вибратися.
Ти цього не знаєш.
Чому ти думаєш, що знаєш краще?
Озирнися.
Нас залишили тут помирати.
Не кажи так.
Тату, люди дуріють.
Увага, всі.
Я хотів сказати кілька речей.
Знаєте, після кількох місяців управління директорки Циммер
з нас зняли охорону.
Це не свобода, але це хоч щось.
Я не знаю, що нас чекає.
Чи повернуться поклики. Як це вплине на човен.
І я знаю, що в більшості з вас тут немає сім'ї.
Але я ще дещо знаю.
Усі пасажири в цьому місці стали однієї сім'єю.
Якою б безнадійною не була ситуація, пам'ятайте, що ми разом.
Тепер нам лишилося дев'ять місяців.
Знайдімо способи наповнити змістом кожну секунду.
За маленькі радощі життя.
Добре, зробімо це!
У кого є спеціальні навички, ставайте праворуч.
Ліворуч стануть ті,
хто зголоситься зібрати запаси їжі, що залишилася.
А спереду стануть ті,
хто допоможе зробити перестановку.
- Перетворити це місце на дім. - Так!
Наш дім.
Добре. Я намагаюся бути оптимісткою,
але ввели ці протоколи ізоляції, а ще Олів та Іден застрягли там...
Принаймні в Кела залишились поклики.
Це чудово.
Здається, це мій сапфір.
Це має бути він.
Може, він якось захистив мене,
коли крик Анджеліни забрав поклики в інших?
Я подумала...
Що?
А якщо поклики не зникли.
Просто люди не можуть їх отримати.
Маєш на увазі, що Анджеліна зірвала вам якісь антени чи що?
Так. Якщо вони в нас лишилися, може, твій сапфір би...
Я міг би піти до літака й отримати поклики інших.
Як із Джо та Бетані.
Але, Келе, це може бути небезпечно. Усе змінилося.
Ти не знаєш, що станеться, якщо спробуєш.
Ну, я вже в небезпеці. Усі в небезпеці.
Варто спробувати.
Усе гаразд?
Нічого, якщо не спрацювало. Ти не винен.
Це був не поклик.
Це були всі поклики.
Ти мала рацію, Мік. Поклики лишилися.
У мене були поклики всіх пасажирів одразу.
Але якщо сконцентруватися,
якщо дістати їх всіх по черзі...
Ми зможемо розшифрувати їх.
А це дасть шанс пережити дату смерті.
А шансу достатньо.
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський