Раніше в «Маніфесті».
Анджеліно, ти жива?
Доля завжди зводить нас разом. Ми пов'язані.
Вони зникли! Поклики зникли.
Тату.
Тату!
У вашого тата інсульт.
- Отем Кокс? З літака, так? - Знаєш, куди можна піти?
Я знаю одне місце.
Пацієнти Інституту нейродосліджень отам.
Ми досі не знаємо, що майор зробив із ними.
Лікарко Бал, ходімо зі мною. Вас переводять.
- Ні! Бене! - Гей!
Будь сміливою дівчиною.
Дякую.
З Вашингтону наказали застосувати протокол ізоляції.
Не можна покидати їх тут. Це ж люди.
- А як же їхні права? - Рішення прийнято.
ПОДУМАЛА, ЩО ТИ МАЄШ ЗНАТИ
Ти написала. Це щось...
О, так. Не пам'ятаю, що там було.
ВІСІМ МІСЯЦІВ ПО ТОМУ
2 ТРАВНЯ 2024 РОКУ МІСЯЦІ ДО ДАТИ СМЕРТІ
Додумалася патрульною бродити по таких районах.
Добре, що отямилася й звільнилася. Я рада платити за твої поточні намагання.
Дякую, мамо, але...
Але навіщо купувати старезну будівлю в жахливому районі,
якщо можеш купити будь-де?
Є гарне місце в Трайбеці...
Поблизу тебе.
Саме так! Легше буде ходити до лікаря.
Годі, мамо, прошу.
Мені подобається «Подих сонця» та «Літній фавн».
Варто ще поглянути на стіні.
Я ж казала. Ще не готово.
Я хочу, щоб ти побачила весь задум, коли завершу.
Вибач, та я дуже вдячна за те, що ти робиш для мене.
Шкода, що ти сама декоруєш будинок.
Я хвилююся за тебе.
До наступного тижня. Подзвони мені.
- Добре. - Люблю тебе.
Я люблю тебе.
Бувай, мамо.
Добре.
Вітаю, пане мер.
Що в нас сьогодні?
Я полагодив компостер, тож Гектор ходить задоволений.
Однак ліфт досі не працює. Ті Джей не здається.
Працює над цим.
Ванна більше не протікає.
Або ж нам просто ще й воду вимкнули.
Я б не здивувався.
Гаразд. Дякую, Джо.
- Сенді, гарно вийшло. - Дякую.
Я зараз такий жарт розкажу.
- Привіт. - Привіт.
Виявляється, це постійно був червоний.
Ренделе. Сенді потрібна допомога в саду.
Знаєш, я б допоміг, але спина дуже болить.
- Ренделе, нам потрібно... - Бене, є розмова.
- Вітаю, що там? - Привіт.
Ми з Томасом перевірили запаси їжі.
Ситуація не дуже.
Продукти закінчуються.
Консервів майже немає.
Гаразд, тоді зменшимо порції.
Діти та старі в пріоритеті. Так ми протягнемо до...
Місяць - це доволі довго.
Може, якось і протягнемо, але як щодо того, що буде після дати смерті?
Якщо ми виживемо, придумаємо новий план.
Дякую вам обом за роботу.
Не варто, Бене.
Привіт, знайшов щось?
Дослідив усі підказки Кела. Елеватор, рейки.
Я обшукав усі позначені місця. Я навіть попросив допомоги в Луїса.
Ти декілька днів безперестанку шукаєш. Я маю піти з тобою.
Ні! У жодному разі.
Той псих ледь не вбив тебе.
Вибач. Слухай, я просто...
Я не можу знову тебе втратити.
Келе, ти такий виснажений.
Точно хочеш продовжити?
Ти день і ніч отримуєш поклики інших пасажирів.
Усе гаразд. Я можу. Я можу більше.
У нас ще багато покликів, а команда порятунку світу
провалиться, якщо ти заженеш себе в могилу.
Вона має рацію. Не варто так.
Я розумію, але лишився місяць.
- Поклики лише в мене. Якщо не я, то хто? - Поки тата немає, я за тебе відповідаю.
Я хвилююся за тебе.
Тітко Мік, будь ласка. Довірся мені.
14 РЯД МІСЦЯ FED
- Гаразд. Варто... - Нехай отримає поклик.
- Він задихається. - П'ять секунд.
- Часу обмаль. - Витягуйте його.
Агов, Келе.
Келе, отямся! Келе!
- Ти нас налякав. Ти в нормі? - Місце 14F.
Отем Кокс.
Я сидів на її місці. Мабуть, поклик її.
Отем? Упевнений?
Ми розкриємо себе через Отем Кокс?
Ну, з нею складно,
але потрібно розшифрувати її поклик попри наше ставлення до неї.
- Ми не можемо обирати. - Ми місяцями розшифровували їх.
- Не зрозуміло, чи допомагає це нам. - Може, до дати смерті й не зрозуміємо.
Потрібно вірити в себе, у пасажирів в ізоляторі,
у решту світу. Потрібно розшифрувати цей поклик.
Ходімо. Ви чули пані. Знайдімо Отем Кокс.
МАНІФЕСТ
І що це тут за спортсменка?
Вона дійсно дуже активна.
- Вчилася в найкращих. Так, Іден? - Так.
Як там Клоі?
Добре, мабуть.
Але без Саанві я не знаю, як вона має розвиватися.
Мені теж її не вистачає.
Але хоч я й не лікар, я виростив кількох дітей.
Здається, вона здорова й щаслива.
Олів та Іден допомагали розважати її.
Не віриться, що вона не бачила світ за межами ізолятора.
Добре було б вивести її назовні хоч раз. На траву, на сонце.
Так.
Що це?
Ще один поштовх. Усе сильніші.
Ну, під нами цілий вулкан. Перевірю щиток.
ПРОЖЕКТОРИ
Чекай. Я полагоджу. Я ж майстер, забув?
- Раніше часто бачив таке. - Добре.
Цікаво, чи світло блимає від поштовхів. Що там?
Погана проводка.
Так. Ні, я відчув.
- У нормі? - Струснуло.
- Є ліхтарик? - Так.
На вигляд жахливо.
Певно, через поштовх систему закоротило. Усе вирубило.
Коли, гадаєш, зможемо відновити?
Це не полагодиш.
Хіба з матеріалами, яких у нас немає.
Допоможіть! Бене, швидше!
Пацієнти Інституту помирають.
Ні. Системи життєзабезпечення не працюють. Вони помруть.
Потрібно щось робити.
Вони й так ледве трималися. А що ми можемо?
Зробимо все, що в наших силах.
Як хочеш.
Гаразд, потрібні мішки Амбу. Генрі, перевір, що в нас є.
Я бачив невеликий генератор у сховищі. На будівлю не вистачить,
але, може, підтримуватиме роботу апаратів.
Добре, неси. Не можна дати їм померти! Генрі, допоможи мені.
Біжи.
Ну ж бо, не покидай мене.
Ну ж бо.
Агов! І хто це тут уже сам ходить?
Так тримати. Ну ж бо, Стіве. Сідайте.
Дякую.
Як справи? Знайшли Отем?
Я скористався всім, чим міг. Її немає в системі.
Вона поза радарами.
Востаннє її бачили
у сховищі разом із втікачами.
Тоді вони просто зникли.
Знайдемо втікачів - знайдемо її.
Знайшов якісь підказки на літаку?
Ці моторошні лози витягували з мене життя.
Там щось було. Якась біла сітка.
І я бачив відображення.
Як у вікні?
Так, але з горизонтальними лініями.
Віконниці-жалюзі?
Як у «Беверлі»?
Саме так.
Але там уже кілька місяців нікого немає.
Ми вже кілька місяців там не живемо.
Повертаємося.
- Я з тобою. - Ти ж тут бос.
Тату!
Що сталося? Тобі щось було потрібно?
- Що таке? - Він упав. Маю побути з ним.
Я не лишу тебе саму.
Я побуду з Мік, Джареде. Ви з Келом ідіть. Усе добре.
Ідіть. Важливий кожен день.
Зв'яжемося вже там.
Я вірю в тебе. Ми всі. Ти впораєшся.
Я не підведу.
Агов. Наглядай за ним, добре?
- Як за братом. - Ти найкращий.
Сподіваюся, спрацює.
Тимчасово.
- Тату! - Олів!
Більшість стабілізували, але Віктор та Сімон померли.
Це я винен.
- Чим я можу допомогти? - Не знаю.
Потрібно повернути основне живлення, щоб не втратити й інших.
На скільки вистачить генератора?
Якщо зважати на показник пального, то максимум три години.
Потрібна допомога ззовні, інакше вони помруть.
А якщо подамо сигнал SOS?
Коли ми до цього контактували з людьми,
усім було байдуже.
Зробимо, щоб не було байдуже.
Зробімо здоровезний банер, щоб усі побачили.
Назовні мають бути ті, кому до нас не байдуже.
Мені подобається.
Я займуся цим.
Що нам робити?
Генрі, лишайся з пацієнтами. Якщо щось зміниться, повідом.
Добре.
Джо, допоможеш зробити фальшфаєр.
Стоп, що?
Мій тато робив їх, коли брав нас у похід.
Складові мають бути простими, так? Зробимо з того, що є?
Упевнений, що так.
Це місце не було таким.
Якого біса? Тут сплять люди?
Схоже, переховуються.
І Бог урятував не старий світ, а Ноя - проповідника праведності.
І сказав Господь Ноєві: «Увійди...».
Я маю побачити це.
Пригнися.
«...бо я бачив вісім душ, праведних перед лицем своїм».
Якого біса Анджеліна робить у нас удома?
Це Отем. Чому вона й усі інші разом із цією вбивцею?
Дула біля скроні я не бачу. Певно, самі зголосилися.
Потрібно якось так зайти, щоб ізолювати Анджеліну.
- Я її не боюся. - Келе! Чорт!
Келе, з поверненням!
Хто ти така, щоб вітати мене в моєму домі?
Тобі тут не місце! Нікому з вас!
Мене привів поклик.
Він показав тебе.
Брехуха.
Келе, хай там як, та я через тебе.
Щоб бути ближчою до тебе. Час прийняти те, що ми...
Після усього, що сталося,
я був би божевільним, якби хотів мати з тобою справу.
Бог наказав мені судити пасажирів,
щоб визначити вісімку гідних, дати початок новому світу.
У нас місяць на порятунок цього, і ти - найбільша загроза для човна.
Бог призначив мене суддею.
Я - архангел, і я знаю, що цьому світові кінець.
Приєднуйся. Будь серед праведників, які виживуть.
Не чіпай мене.
Отем.
Ми прийшли не заради Анджеліни. Ми прийшли до тебе.
Поясни нам значення фіолетових ліз.
Як вони пов'язані з тобою?
Анджеліна не хоче, щоб я вам допомагала.
У Кела був поклик на твоєму місці в літаку.
На твоєму місці.
Ти можеш бути в небезпеці. Будь ласка, розкажи, що знаєш.
Усе гаразд.
Вони тут не лишаться.
Лози нічого для мене не означать.
Ми обрані. Єдині два сапфіри.
Гей, так не можна!
Келе!
Іншого способу вижити немає.
Ні! Бог ніколи цього б не хотів.
Келе, готово. Ми отримали те, за чим прийшли.
Я нічого не казала.
Ходімо з нами.
Розшифруй поклик. Це твій шанс на спокуту.
Немає сенсу щось спокутувати. Я - ваша єдина надія на виживання.
Поклики - наша єдина надія.
Келе, час іти.
У тебе ще є вибір.
Сміливіше.
Мені місце тут.
Ти сильніша, ніж думаєш.
Мабуть, варто піти.
Усім разом.
Варто було слухати на уроках хімії.
А я шкодую, що не слухав тата,
але в нас щось виходить.
Тату, дивись! Я домалювала квіти.
Сподіваюся, трохи дитячої грайливості зачепить когось.
Мені подобається, доню.
Він ідеальний.
Ходіть сюди.
Я дуже вас люблю.
Фаєр майже готовий.
Якщо спрацює, то приверне до банера увагу.
Упевнений, що це спрацює?
Не знаю.
Гадаю, варто розраховувати
на можливість того, що все вдасться.
Авжеж.
Уперед.
Бізнес-реєстр Нью-Йорка.
МАЙНОВІ СПИСКИ НЬЮ-ЙОРКА
Садок «Зоряні Саджанці» давно закрився.
Нової адреси немає.
Чомусь же Кел побачив його в поклику.
Він постійно казав, що бачив квітучі, фіолетові лози.
А якщо річ у самій будівлі?
Будівля садка за квартал від ізолятора.
Схоже, покинута.
Не здогадаєшся, кому належить.
Ось і вона! Це я роздовбала кувалдою,
а далі скористалася оцією штучкою.
Ти зробила це сама...
З кувалдою та животом, так.
Наша Дреа? Навіщо їй...
Будівля поблизу ізолятора?
Не знаю, але я повідомлю Джареда.
Щільність змінилася.
- Треба змінити налаштування. - Гаразд.
- Я можу продовбати за тебе. - Краще, розкажи як.
Я така мама,
яка хоче сама навчити дитину всього.
Як хочеш. Плата наперед?
Так, звісно.
Гарна сумочка.
Це репліка.
Віддай.
Слухай, лиши мене й дитину. Нам не потрібні проблеми.
Мені теж.
Але чому панянка сама в такому місці?
Гадаю, у тебе ще є що показати. Бо це зовсім не репліка.
Проведи мені екскурсію. Почнімо?
Отем.
Це не моє.
Я знаю, що ти мене не покинеш, хоча Астрід хоче піти.
Ти не злишся на неї?
В останні дні кожен має зробити свій вибір.
Тому Іґана постійно десь немає?
Брат Іґан щоразу ризикує своєю свободою, щоб знайти нам провіант.
Це вірність.
Пожертва.
Це твій шанс довести свою вірність, зайняти місце серед восьми.
Це консерва, тому сильно не радій.
Не голодний?
Я розмовляю краще.
- Хочеш краще говорити. - Так.
Так, я знаю.
- Чому б не зробити вправи? - Ні.
Тату, почекай! Сядь. Обережно.
Що відбувається?
Не знаю. Його щось турбує, але я не знаю, чого він хоче.
Тин.
Тин? Може він хоче надвір? Вивезу його погрітися на сонці.
Ні, це...
- Зачекай. - Тин.
Тин. Тату.
Тату, син? Бен? Хочеш побачити Бена?
Ізолятор закрили й надійно охороняють, пане Стоун.
Нам не потрапити всередину.
Хіба новий сусід допоможе.
Якщо Дреї належить будинок поряд, може, ми хоч помахаємо звідти.
Якщо нас помітять, усе може закінчитися дуже погано.
Я не хочу чекати. Скоро дата смерті.
Це може бути останній шанс побачити Бена й дівчат.
Я не хочу більше ховатися. Якщо зловлять, нехай так буде.
Венсе, ми підемо туди.
Ви виховали природну катастрофу.
Це точно адреса, яку вказав Венс.
Будівля дійсно належить сім'ї Дреа.
Але я не бачу ліз.
Агов, Джареде. Отут.
Садок «Зоряні Саджанці».
Це точно саме те місце.
Так, але чому поклики ведуть сюди?
- Допоможіть! Хто-небудь! - Дреа.
Допоможіть!
Ти могла б просто показати, що тут і як, але сама створила собі проблеми.
Ти що, сліпий?
Тут нічого немає, портландійцю. Забирайся.
Не тобі вказувати мені.
- Що мені зробити із цим покидьком? - Відпусти.
- Серйозно? - Він того не вартий, Джареде.
Маєш усне попередження.
Якщо побачу хоча б за 20 кілометрів від неї, я натисну на гачок. Почув?
Геть! Забирайся звідси! Геть!
Так, дякую. Як ти мене знайшов?
Довга історія. Боже мій! Як ти...
Тільки не кажи, що не чув про пестики й тичинки.
Як несподівано. Вітаю!
Ти...
у тебе...
Але я не так хотіла розповісти про це.
Дреа, батько - я?
Забирайтеся із даху!
Назад!
Постріли з боку ізолятора.
Тато. Потрібно бігти до нього. Ми йому потрібні.
Ні, ви не потрапите туди з вулиці.
Є інший шлях. Ходімо.
Гаразд. Це не вражає, але це звільнить людей в ізоляторі.
Принаймні, коли проб'ю стіну.
Стоп, то тато, Олів та Іден за стіну від нас?
Ти сама це зробила? «Втечу з Шоушенка» передивилася?
Я подумала, що це хороше заняття для мами,
поки не втесалася в породу й ледь не втратила ногу.
Тоді я найняла цього покидька, щоб допоміг із цією манюнею.
Не така вже й манюня. Потрібно пробити цю стіну.
Трохи більше, ніж звичайний дриль. Краще відійдіть.
Не стріляйте! Нам потрібна допомога!
Тут гинуть люди!
Ти ж казав, що проводці кінець.
Так і є. Намагаюся бути Макгайвером
і зробити щось, адже генератор скоро вимкнеться.
А палива в нас немає.
Потрібно виграти час.
Або приймемо важкі рішення.
Не можна вирішувати, кому жити, а кому помирати.
Якщо не вирішимо, утратимо всіх.
Що це?
- Келе? - Тату!
Привіт.
Як...
Горбатого дриль виправить.
Що потрібно?
Пацієнти Інституту помирають. Потрібне електроживлення.
Можна влаштувати. Уперед.
Я це зробила.
Гаразд.
Нові лінії готові.
- Готовий. - І я.
- Дреа, час починати. - Все готово.
Гаразд, Джо. Перемикач.
Ось так.
ВИМИКАННЯ
Алло?
Спрацювало? Хто-небудь?
Ти всіх урятувала.
Краща робота - командна.
- Забудь, що я це сказала. - Закарбую це в пам'яті. Дякую.
Ми це зробили.
- Ледь не влипли. - Дякую.
- Ага. - Так. Дехто не встиг.
- Але ми врятували інших. Урятували Марко. - Не розумію, як ви тут опинилися.
Через поклик Отем.
Стоп. У пасажирів повернулися поклики?
Ви й не втратили їх. Просто не можете сприймати.
То в тебе вони досі є.
Отримую за себе й інших.
Я отримую всі поклики.
Якщо поклики повернулися...
повернулася надія.
Уяви, на що ми здатні разом.
Бене!
Мікаело?
- Мік? - Бене!
Привіт.
- Напарнице. - Напарнику.
У мене для тебе сюрприз нагорі.
Йому скоро 70 і він упертий, як віслюк.
І чого я чекав, коли просив не вилазити.
Вибач, не вибач.
Так.
Привіт.
Дреа, що... Отакої.
Так.
Рада, що ти в нормі.
І я.
Я відкритий до обіймів.
Ходи сюди.
Завдяки Джо, ми під'єднали живлення до електромережі.
Завдяки нашим друзям у нас є шлях назовні.
Усі, хто хоче піти, може піти,
але спершу дозвольте представити вам декого.
Це мій син, Кел.
Кел?
Це ти той малий з літака?
Уже не такий і малий.
Кел бачить усі ваші поклики.
Якщо ми залишимося тут разом,
ми зможемо розшифровувати їх.
Поклики чи свобода.
Я обираю свободу.
Ти останній, хто заслуговує на свободу.
Але йди. Цікаво, скільки протягнеш.
Я була назовні. Там нам не дуже раді.
Розшифрування покликів - єдиний шлях до порятунку.
Якщо не робитимемо цього, свобода триватиме недовго.
У нас лишився місяць.
А хто сказав, що розшифровки покликів буде достатньо?
Твоя правда.
Ми не знаємо.
Нам потрібна надія.
Віра.
Визнаю, були часи, коли в останню чергу
я думав про надію й віру.
Але дуже настирлива жінка,
яку мені пощастило знати,
змінила мене.
І тепер, попри все,
я йтиму до кінця.
Тож я прошу вас, благаю вас, дорогі пасажири, друзі.
Моя сім'я.
Приєднуйтеся. Вірте.
Залиштеся.
Промова гарна,
але я йду.
Усе гаразд?
Так. Синець залишиться, але
не варто було пускати цього покидька.
Не варто було лишатися там самій. Не варто було...
Годі себе картати.
Дреа, ти зробила...
- Увесь цей час ти... - Була сама й вагітна...
Твої вчинки захоплюють мене.
Ти ніколи не здаєшся.
У самотньої вовчиці буде дитинча.
Так, мабуть.
Чому не сказала?
Я хотіла...
але ти займався
порятунком світу.
І я не хотіла, щоб це зупиняло тебе.
Ти не відповіла.
Я - батько?
Ну, з точки зору біології, так.
Але хочеш ти бути ним чи ні -
це зовсім інша історія.
Я лише цього й хотів.
- Гей, ти в нормі? - Так.
- Точно? - Ага.
Тампер трохи збуджується, коли відбувається якась метушня.
Весь у матусю.
Хочеш торкнутися?
ЗАСІБ ПРОТИ ЩУРІВ ОТРУЙНА ПРИМАНКА
Вітаю.
Ти обрала правильний шлях, Отем.
Ті, хто йдуть праведним шляхом, виживуть.
Тут іще одна.
Одна не має значення. Божа воля зійде повільно.
Агов?
Хто-небудь є?
Келе?
Ти тут?
Тату, я скучив.
Сину.
Це моя дитина.
Тату.
Твоє життя скоро перевернеться, друже.
Сподіваюся.
Стіну пробили,
тож я приведу сюди свого сина.
Покажи-но.
Вісім місяців без кави. Це важко.
Так. Ти навіть не уявляєш.
Упевнена, у тебе багато запитань.
Як я завагітніла?
Це було дуже давно.
Це було ще до вас.
Я рада за вас. За вас трьох.
Народ, я склав межі.
Ти лише це й робиш.
- Це неправда! - Ще й яка правда.
- Годі вам. - Не йди.
Так, так.
Він навіть не приєднав цю частину.
Гаразд. Ходімо.
Це правда!
Радий, що ти вижив, Марко.
Знаю, у мене ще багато справ.
Просто...
мені важко самому.
От би хтось допоміг.
Ми - два єдиних сапфіри.
Час тобі змиритися, що Бог хоче, щоб ми працювали разом.
Іншого шляху до виживання не існує.
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський