Viděli jste...
S Angelinou jste se sblížili.
Nevidím, že bys ty měla v ruce safír.
Bůh mě vybral, abych provedla vyvolené posledním soudem.
Chloina smrt nás zdrtila.
Tohle jsem potřeboval, ale nijak mi to nepomohlo.
- To zvládnu. - Evie!
Odkud ji znáš? Byla to má kámoška.
Málem jsem zemřel na srdeční selhání. Díky ní mám transplantaci.
- Převeleli vás. - Bene!
- Saanvi! - Jsou před námi.
Saanvi není jediná, komu došlo, že je pod New Yorkem sopka.
Až stráže odejdou, cestující dostanou, co chtějí.
Nemůžeme je tu nechat. Jsou to lidé.
Už je rozhodnuto.
U vztahu bez závazků není divný nic.
Už dlouho nic nebylo.
Klíč k pacientům na ALNI.
Jsou na přístrojích. Potřebují péči.
- Neměl jsem jedno volání, ale všechny. - Pořád je můžeme řešit.
Máš šanci přežít datum smrti.
Rudá řeka vede k sopce.
Blíží se konec světa. A víme, jak proběhne.
Dění v New Yorku odpovídá všemu,
co vám říkají rozvědky z celého světa.
Rozumím, paní ministryně. Osobně na to dohlédnu.
Nikdo z nás nepůjde domů.
DVA DNY PŘED DATEM SMRTI
Proč tu není? Přiveďte ji.
Co infračervené záření?
Přes veškeré naše snahy dále roste.
Jak jinak. Říkala jsem vám to.
Saanvi, neděláte dost.
Ministryně obrany zřídila tuto laboratoř...
Aby mě do ní zavřeli.
Nejste vězeň, ale vědkyně s cennými znalostmi.
Proto nemůžu nikam jít ani nikomu zavolat?
Každý můj pohyb sledují kamery.
Čelíme možnému vyhlazení světa.
Veřejnost netuší, co ta seismická aktivita předznamenává.
A nesmí to zjistit, aby nevznikla panika.
Pokud cestující nepřežijí poslední soud, náš svět za dva dny skončí.
Víme, co a proč tu ta sopka je.
Reaguje na signály z Boží frekvence.
Pardon, ultra nízké frekvence.
Kdybychom tu frekvenci zablokovali,
mohli bychom zabránit sopce ve výbuchu.
Jak se dá zablokovat?
Pomocí elektromagnetického pulsu.
Zajímavý nápad.
Tak si to ověříme.
Stejnou frekvenci vydává černá skříňka. Zkuste na ni elektromagnetický puls.
Troyi, vymažeš všechna data.
K čemu nám budou data, když vybuchnou sopky?
Je to naše jediná naděje.
Každý život má cenu...
Opatrně.
Nechceš vodu? Aspirin?
Ne, dobrý.
Vypadáš vyčerpaně. Vezmi si něco na tu bolest.
Není čas. Pár jsem jich viděl a nechci je zapomenout. Jdeme.
Cale.
Tak jo, lidi. Pojďte blíž. Máme spoustu práce.
Kde jsou Olive a Eden?
Na výletě. Užívají si normálního života.
Tak povídej, Cale. Co se děje?
Kapitán Amuta.
Na vašem sedadle jsem viděl něco mezi bocciou a baseballem.
Kriket. Hrával jsem ho na Jamajce.
V Prospect Parku mají hřiště. Chodíval jsem tam s mámou.
Tak super. Když to tam znáš,
co kdybys k sobě do týmu přibral Amutu?
Opatrně prolezte tunelem ven.
Pokud vás někdo pozná, nebo si to bude myslet...
Rozdělíme se a přijedeme zvlášť.
Mick, tys taky měla volání.
„Každý život má cenu zachránit.“ Nějak tak to bylo.
To je dobrý. Přijdu na to.
Mám i část pro 12F. Kdo je to?
- Já. - Ahoj. Hele, viděl jsem...
„Každý život má cenu zachránit.“ Já...
Připomíná mi to plakáty z náborového střediska.
„Neboj se snít.“ „Snaž se být nejlepší.“
Žena mi do práce nosí dobroty. Čím jsem si to zasloužil?
Nejsem jasnovidec, ale vím, co je za den.
Napadlo mě, že ti ho vylepším.
To je od tebe milé, ale...
Ale nic. Zeku, narozeniny jsou těžké.
Dobře to vím.
Chloininy narozeniny připomínaly Mardi Gras.
Byla číslo.
Ale trápí mě víc věcí než jen ségry narozeniny.
Přidělili mi nového stážistu. Problémového kluka, co potřebuje mentora.
Tak to budeš ideální.
Jo, ale mám celý den plnou hlavu jiných věcí.
A podělal jsem to.
Vyjel jsem na něj, i když se teprve učí.
Mám nápad.
Jaký?
Vezmi si propisku.
Spletl to. Není to „zachránit“, ale „žít.“
„Každý život má cenu žít.“
- Vím, kam musím jít. - Fajn. Mám jít s tebou?
Tohle musím sama.
Bylo to děsně nahlas.
Slyšel jsem zvuk pily
a bouře s deštěm a hromem.
Pardon. Moc vám to nepomůže.
Snad to bude stačit.
Pošlu s tebou můj tým.
Jen někdo musí zaskočit za Henryho.
Já volání neměl. Rád pomůžu.
Super. Henry, půjdeš se mnou a Astrid.
Astrid tu není.
Jdu za Dreou. Podívám se po ní.
Prosím.
Měli byste vyrazit.
Tak jo. Díky všem. To je vše.
Cale, dobrá práce.
Ještě něco?
Tys taky jedno měl.
Bzučení
a po něm čísla, ale nedávalo to smysl.
Začalo to jedna, jedna, dva, jedna.
Jedna, jedna, dva, jedna? Předvolba?
Žádný stát nemá předvolbu 121.
Třeba je to datum. 21. listopadu.
Může to být rok 1121.
Třeba to souvisí s mytologií.
Jedna, jedna, dva, jedna.
Je to začátek newyorského PSČ.
Vanci, pomůžeš mi?
Nemusíš se mnou chodit. Měla by sis přispat.
Přispat?
To Rosemaryino děťátko mě celou noc kopalo.
Až tak?
Nenaděláš nic. Asi mě připravuje na to, co se chystá.
Připravuje nás oba.
Pokud teda snaha cestujících stačí, abychom to zjistili.
No tak, už zase začínáš?
Už měsíce všichni řeší volání.
Ne každý ho vyřeší.
Čím víc Cal slábne, tím míň toho vidí.
Co se děje? O co tu jde?
Máme dva dny. Nic víc.
Dva dny na převrácení vah. Když to nevyjde, nikdy to dítě neuvidíme.
Astrid!
Dreo!
Otoč ji na bok. Předávkovala se. Nechci, aby se udusila.
Podle Bethany jí prášky došly.
Jsou tu dva. Léky proti úzkosti se předávkovat nedá.
Naloxon nepomůže.
Musíme něco udělat. Nedýchá. Pomoz mi.
No tak, Astrid. Dýchej.
Vím, že ne každý přežije,
ale neměli by se ti matláci víc snažit,
aby se dostali do nebe?
Být tebou, soustředím se na vlastní spásu.
Mou spásu? Prosím tě. Jsem jako taťka Warbucks.
Mám to pojištěný.
Ty máš všechno jen materiální. My máme víru.
Víru v Angelinu a její rozhodnutí.
Ty snad v naši vyvolenou nevěříš?
Jsem jako Saul nebo Pavel. Ten, kterej věřil.
Tak si říkám, proč by někdo odcházel.
Zvlášť takový nervák jako Astrid.
Ať už měla k odchodu jakýkoli důvod, mně se s ním nesvěřila.
A vážně odešla?
Freud by si na ní smlsnul. Byla to psychická troska.
Uklidňovaly ji jen ty její prášky.
A náhodou jsem jeden našel na podlaze.
Řeknu ti, co vím.
Za dva dny skončí svět a přežít může jen osm lidí.
Proto se nestarám o ostatní a radši se modlím.
A ty bys měl taky.
Astrid! Slyšíš mě?
Astrid!
Díkybohu, že jsi dával pozor na kurzu.
Ještě není vyhráno. Musíme ji dostat na ošetřovnu.
Oddechni si, ať ti dojde, cos udělal.
Tys taky nebyla marná.
Dobrá zpráva je, že v Brooklynu je jen deset poštovních zón,
které začínají číslem 1121.
A ta špatná zpráva?
Špatná zpráva je, že těch deset zón pokrývá 80 bloků.
Bude to jako hledat jehlu v kupce sena.
Můžu zpátky do letadla.
- Ne, Cale. - Máme na vybranou?
To nebude třeba. Už tu jehlu mám.
Celý tenhle blok měli před lety strhnout.
Našli tam toxické stavební materiály. Ale sledujte.
- To vypadá jako... - Solární panely. A nové.
Dle téhle žádosti to vypadá,
je tam ConEd nainstaloval pár měsíců zpátky.
To bude to bzučení. Připomínalo to zvuk vysokého napětí.
Přesně tak.
Generuje dost napětí na osvícení lasvegaského Stripu.
Tolik žádná budova nepotřebuje.
A už vůbec ne opuštěná.
To volání mě tam posílá.
- Tak já jdu. - Já taky.
Já taky. Myslím, že mě budete potřebovat.
Zeku, netuším, co mě tu čeká,
ale ty to tu znáš nejlíp.
Kdybys mě náhodou slyšel, mohl bys mi dát nějaké znamení?
Ne? Tak fajn.
KAŽDÝ ŽIVOT MÁ CENU ŽÍT
Vím, že to zní jako blbost, ale fakt to funguje. Věř mi.
Říká kdo?
Evie.
Sepsala si všechny problémy na papír.
Od kluků ze střední až po mámu.
Přečetla to nahlas a pak ten papírek přidělala na balonek.
A pustila ho. Nechala to plavat.
Tohle není puberťácký problém. Jde o Chloe.
Pokud to nepustíš z hlavy,
nepomůžeš pacientům ani tomu stážistovi. Vlastně nikomu.
Musíš to zkusit.
Asi by pomohlo, kdybys to zkusila se mnou.
Možná jindy. Dneska jsme tu kvůli tobě.
No tak.
Přečti to.
Ne, ty.
„Chlo, vím, že jsem ti nebyl oporou, když bylo třeba,
ale nikdy jsi mi to nevyčítala.“
Zeku, no tak. Prosím.
„Byla jsi nejjasnější světlo. Měla jsi nejlaskavější srdce a nejhodnější duši.
Vždy jsi mě zahrnovala láskou.
A já si jí nevážil, až jsi...“
To nedám.
„Až jsi najednou přestala.“
No tak.
Tak jo.
Promiňte. Potřebujete něco?
- Ne, jen jsem se dívala. - Bože můj.
Vy jste žena Zeka Landona.
Proč nejste v detenčním středisku?
Ne, prosím nevolejte policii. Snažně vás prosím.
Co se děje?
Něco se ti nelíbí.
Nelíbí se mi tu vůbec nic, Troyi.
Teď jde ale o něco konkrétního.
Víš, že tě znám. Poznám to.
Víš co? Kašli na to. Podáš mi ten kabel?
Ne. Tohle je blbost.
- Já to věděl! - Myslím to vážně. Musíme pryč.
Je trochu šílený snažit se zastavit sopku.
Ne, nemá smysl se je snažit zastavit,
pokud to Bůh nechce.
Cestující musí přežít poslední soud.
A my musíme za dva dny vymyslet, jak to udělat.
Ale to bychom se museli dostat ven chodbami přístupnými na kartu.
Kterou nemáme.
Nerad to říkám, ale ven se dostaneme tak, že zastavíme sopku.
Proto musíme otestovat ten puls.
Ten puls může přerušit všechny elektrické signály, ne?
Saanvi, ne.
Když ho dáme na maximum, můžeme vyřadit všechny kamery a zámky.
- Dostaneme se ven. - Co když nás zatknou?
Chceš tu dožít ve strachu, nebo vyjít ven jako hrdina?
Jdeme do toho.
Máš chvilku?
Pro jednu z nejvěrnějších vždycky.
Můžeme jít někam do soukromí? Týká se to jednoho z věrných.
HLEDANÍ ÚNOS CHLAPCE
„Druhá polovina tvého srdce.“
Pokud nemám zavolat policii, řekněte mi, proč tu jste.
Potřebuju se tu porozhlédnout. Vím, že to zní divně, ale...
Koukejte odejít. Oscare, potřebuju pomoc!
Slyšelas ji. Koukej vypadnout.
Nemohli byste mě vyslechnout? Bude to chvilka, prosím.
- Je čas jít. - Ne.
Nech ji, Oscare!
- Tajná vládní budova? - Kámoš mi o tom něco zjistil.
Prý sem už několik měsíců
pořád něco vozí.
Uprostřed Brooklynu?
Schovávají se na očích. Tobě to taky procházelo, Gabrieli.
Jaký je plán?
Najdeme, co hledáme, než nás chytí.
To není moc plán.
Vy vyřešte volání, já vás budu krýt.
Našel jsi něco?
Jen to, že jsme měli s Astrid pravdu. Musí za tím být něco jiného.
Když jsme u toho...
Mrzí mě, že je to teď celý divný.
Divný?
Mezi tebou a Mick.
Náš vztah měl být bez jakýchkoli závazků.
Ale ty teď máš pořádný závazek.
Nejsi sám, kdo to chápe.
Poslední měsíc to má Mick dost těžký.
Nedivím se jí. Je to celý šíleně zamotaný.
Já nevím. Pokud zvládneme vydržet těch pár dní,
věřím, že to všichni společně nějak vyřešíme.
Kéž by to bylo tak snadný.
Chci tomu dítěti být otcem a zároveň ti pomáhat ho vychovávat.
A i nadále být s Mick.
Máš mé slovo.
Dobře, díky.
Snad máš pravdu, protože to dítě tu brzo bude s námi.
To je vojenský žargon. Je tu armáda. Mějte oči na stopkách.
My to fakt uděláme. Stihnu si ještě postavit Faradayovu klec?
Zapínám to
za tři,
dva, jedna.
Už dávno měl spustit alarm.
Proč myslíš, že nespustil?
Slyšíte to?
- Já nic neslyším. - Přesně tak.
Žádné sirény ani blikající světla.
Už nás od toho, co je uvnitř, dělí jen jedny ocelové dveře.
Měli bychom mít všechna data.
- Měli bychom jít. - Teď to nevzdáme.
Dovedlo mě sem volání.
- Vždyť to byla jen čtyři čísla. - Čtyři čísla. Jedna, jedna, dva, jedna.
- Nevyšlo to. - To vidím.
Carlosi, nemůžu uvěřit, že jsi to ty.
Jsem to já.
Pořád tu jsem.
Zachránil jsi mě.
Tak jsme si kvit.
Není to tak dávno, cos mi ukázala, že má cenu žít.
Co?
Nic. Dneska nemůžu tu frázi dostat z hlavy.
Pro nás je to víc než fráze.
- Jo. - Proto se mi tu tak líbí.
Pomáháme lidem se uzdravit.
- Zníš jako můj manžel. - To doufám. On mě všechno naučil.
Jsi Zekův stážista.
Pořád o tobě mluvil.
O tobě taky.
Vždycky říkal, že jsi jeho skála. Jeho Polárka a Blíženec.
Nejdůležitější je pomáhat lidem a navazovat vztahy.
S manželkou jsme narazili na tenhle petroglyf, který nás oslovil.
A od té chvíle
jsme si oporou a jeden druhému pomáháme.
Bez mé ženy, mého Blížence, bych tu dnes nebyl.
Jednu chvíli mi přišlo, že nemá cenu žít.
A ona mi skrz časoprostor pomohla si uvědomit,
že nejenom můj, ale život nás všech, má cenu žít.
Do jednoho.
Něco ti ukážu.
Čekáme na to už dlouho, bratři a sestry.
Na spravedlivý konec našeho zkaženého světa.
Mnozí z vás mi projevili svou víru, ale stejně máme o jednoho víc.
Tak se musím zeptat,
byl jsi věrný, bratře Paule? Věříš?
A ty, bratře Eagane?
Modlíš se za spásu?
Modlím se, abys řekla ano.
Až se tento svět zhroutí a ty zůstaneš stát,
nebudeš tam chtít stát sama.
A popravdě, ani já tam nechci stát sám.
Oba máme zlomenou duši.
Ale možná,
i když to zní šíleně,
bychom je mohli spojit.
A být si oporou.
Proto se tě ptám,
jedno zlomené srdce druhého, budeš druhou polovinou mého srdce?
- Ano. - Ano?
Panebože!
Nemůžu uvěřit, že jsi tady. Bála jsem se, že už tě neuvidím.
Nevěděl jsem, kam tě odvezli. Tady jsi těch devět měsíců byla?
To je na dlouho.
- Jak jsi věděl, že jsme tu? - Dovedlo mě sem volání.
Vždyť jsme o ně přišli.
Jen jsme přišli o schopnost je přijímat.
Ale Cal ne. Má přístup ke všem.
Už měsíc potají chodíme ze střediska ven a jedno po druhém řešíme.
Jestli v tom chceme pokračovat, musíme pryč.
Je jen otázka času...
Stráže.
Tudy. Rychle!
Běžte!
Panebože. To je...
Po Zekově smrti jsem to našel v jeho stole.
Asi vím, proč se s tebou snaží skrz časoprostor spojit.
A co mi chce říct?
- Promiň. Nechtěl jsem... - Ne. Nic jsi neudělal.
To já.
Kam se dneska hnu, všude slyším frázi
„Každý život má cenu žít.“
Ale koho se mám snažit přesvědčit, že má cenu žít?
A co sebe?
Nemyslíš, že je čas na odpuštění?
Co Evie umřela,
já...
jsem ji prosila, aby mi odpustila.
Dala bych za to cokoli, ale stejně se to nestane, tak...
Nemyslel jsem žádost o odpuštění.
Ale odpuštění sama sobě.
Bude to znít divně, ale můžu si vzít jeden z těch balonků?
Utíkejte! Rychle!
- Troyi, jdeme! - Musíme je nějak rozptýlit.
Kouřové granáty asi nemáte, co?
Co? O čem to mluvíš.
Moc mi na vás záleží.
Hlavně na tobě. Máš šanci zachránit svět. Mou svobodu za tvou.
Je to snadný rozhodování.
- S kouřovými granáty by to bylo víc cool. - Ne, Troyi!
- Ruce vzhůru. - Hej.
Dobře, Evie.
Konečně mi to došlo.
I když bych byla radši, kdyby ne. Protože takhle si to musím přiznat.
Občas je nejbezpečnější schovávat se ve vlastních výčitkách.
Kolikrát jsem tě prosila o odpuštění?
Ale přitom bys mi to nikdy nevyčítala. Říkala jsi:
„No tak, Mick, ty blbá krávo. Koukej zase žít.“
A já nechtěla.
Tak jo.
Přemluvilas mě, zkusím to.
Odpouštím ti, Michaelo Stoneová.
Odpouštím ti.
- Jak to šlo? - Blbě, ale přijdeme na to.
Co ostatní?
Jakžtakž.
Každé volání pomůže s váhami.
Jen doufám, že to pomáhá.
Půjdu se umýt.
Calovy informace začínají být dost útržkovité.
Je zázrak, že vyřešíme vůbec něco.
Všichni se tu snaží naplno. Tak se nerozptyluj.
Tvoje volání vyšlo. Vítej zpět!
Díky.
Já to Bethany povyprávím, ať tu můžeš Saanvi provést.
Budeš koukat, jak jsme to tu vylepšili.
Díky němu.
Nejen díky mně. Pomáhali všichni.
No,
je to tu skvělý.
Jo.
Je.
Sem zapisujeme všechna volání.
Každý den jde Cal do...
Není ti něco?
Jo, jen koukám, co jsme vyřešili,
než se vrátím do letadla. Musím všem říct, co ještě zbývá.
Je toho na něj dost.
Až moc.
Za chvíli se kvůli tomu utahá k smrti.
Sednul si na sedadla všech. I mrtvých.
A co Marko a ostatní?
Ultra nízká frekvence je udržuje v neustálém volání.
- Mohl... - Zkoušel to.
Něco vidí, ale on k tomu nemá přístup.
A hrozně si to vyčítá.
Celý svět teď visí na něm.
- Jak můžu pomoct? - Dobře, že tu jsi. Potřebujeme tě.
Já tě potřebuju.
Saanvi. Ahoj, jsi zpátky.
Máme tu pacientku, co potřebuje pomoct.
Ještě přijdu.
Jak to vypadá?
Nebude to přes noc, ale uzdraví se. Vedli jste si skvěle.
Co s ní je?
Jedno je jisté. Tohle není lék proti úzkosti.
Vím to, protože jsem brala to samé.
Říkala, že od odchodu od Angeliny
bere každý den aspoň jeden. Je to bílý prášek bez zápachu.
Ve vodě tvoří nerozpustné soli.
Na základě toho a jejích symptomů jde o brodifakum. Je to jed.
Promluvíme s ní. Možná ví, kdo jí to udělal a proč.
Do toho, detektivové.
Jak jsou na tom?
Jako vždycky. Neustále zírají před sebe.
Napojení na Božskou frekvenci. Pardon, ultra nízkou frekvenci.
Ultra nízká frekvence...
Bože můj.
Troyova teorie!
Jsem tady.
Kde jsi?
Poslouchám! Musíš s někým mluvit!
Prosím! No tak! Dej nám volání!
Potřebujeme pomoc!
NEVYŘEŠENO, VYŘEŠENO
- Ahoj. - Ahoj.
Neuhodneš, ke komu mě to zavedlo. K Saanvi.
- Je v laborce. - Kde jinde.
A co ty? Přišla jsi na to, koho máš zachránit?
Jo.
Moje nejtěžší volání.
- To jsem potřebovala. - Připravená na další?
Jako by mi šlo o život.
Poslouchejte všichni.
Jsme vyčerpaní.
Byl to velmi dlouhý měsíc a spousta práce na řešení volání. Ale už je to tu.
Cílová rovinka.
Naše přežití a zdá se, že přežití celého světa,
závisí na tom, že všichni budeme dělat, co je správné.
Co se děje?
- Co jsi viděl? - Nic.
Nic jsem neslyšel. Nic jsem necítil.
Jsou pryč, tati.
Volání jsou pryč.
Je mi to líto.
Kdybych byl silnější,
nebo toho stihnul víc, dokud byla...
Cale. Ani nevíme, co to znamená.
Třeba jsou pryč schválně.
Třeba jsme je všechny vyřešili.
Poslouchejte.
Chtěl jsem vám poděkovat.
Všichni jste pracovali, aniž by to lidi ocenili.
Bez díků a přínosů.
Nevím, proč jsou volání pryč. Ale jedno vím jistě.
Dostali jsme šanci.
Připomnělo nám to,
na čem nejvíc záleží.
Je čas být s vašimi blízkými.
Obejměte je. Buďte s nimi,
protože zítřek může být náš poslední den.
Jdeme na to.
Dopady elektromagnetického pulsu na insulární kortex.
Nevyhodí to přístroje?
Ne, na přerušení ultra nízké frekvence stačí malý puls.
Ale mělo by to ukončit volání.
Jestli za tím vším vážně stojí Bůh,
musí být důvod, proč je v nich celou dobu držel.
A my na něj teď přijdeme.
Probudíme je.
Já to nechápu. Vůbec nic se nezměnilo.
Jak to, že je ten puls neprobudil?
Netuším. Co zkusit něco jiného?
A co?
Víc nemáme. Došel nám čas!
Nepřijde mi správný vás tu všechny takhle nechat.
Ale děkuju Bohu, že jsi nám dodával naději.
Pojď sem.
Díky.
Já už měl jenom mámu, tak...
No...
Teď máš nás.
- Zůstaneš? - No jasně.
Na Canal Street bývalo hračkářství.
Jezdili tam lidé z celého světa,
aby si koupili jednu z jejich překrásných dřevěných figurek.
Už dlouho jsem tam nebyl.
Ale dneska mě tam zavedlo moje... naše volání.
A když jsem vešel dovnitř, našel jsem tohle.
Ten drak se jmenuje Šen-lung.
Je to král bouří.
Hned jsem si vzpomněl na tebe.
Myslím, že je to znamení.
- Pro tebe. - Kéž bych věděl, co to znamená.
Nikdy jsi nepřestal hledat smysl.
Proč přestávat teď?
Saanvi?
Ahoj.
Byla jsem si jistá, že budou mít odpověď. Kdybych je probrala z volání...
- Ale nevyšlo to. - No tak.
Neprobrali se.
Udělala jsi, co šlo. Jako my všichni.
Co když to nemá odpověď?
Co když je to konec?
Budeme bojovat do konce.
Nemysli, že něco bude.
Nejdřív musíme vyvést stádo přes konec světa
a pak se můžeme soustředit na zbožný úkol znovu zalidnění.
Já teď myslím spíš na vylidnění.
Bylo jich deset.
Teď jich je devět a brzy jen osm.
Jen by mě zajímalo, co se stalo s Astrid.
Nevešla se.
Tak ji Bůh soudil, kdy uznal za vhodné.
Ale jsem ráda, že ty ses osvědčil. Měl jsi to těsně.
- Co tu děláš? Říkal jsem, ať nechodíš. - Už to nepočká.
Překlad titulků: Anna Farrow